Családomnak, mert megtanították,

milyen fontos a kitartás.

– E.L.

Első fejezet

Már csak egy ágyú maradt.

Mulan a sarkát mélyen a hóba vájva, visszafojtott lélegzettel kémlelte az előttük elterülő völgyet, hunok nyomai után kutatva.

Semmi.

Aztán a föléjük magasodó hegyormokat nézte, ahonnan percekkel ezelőtt az ellenség halálos nyilai záporoztak rájuk de ott sem látott semmit.

Minden nyugodt volt. Túlságosan nyugodt.

Mulan okosabb volt, semmint hogy azt remélje, azért van csönd, mert a hunok visszavonultak. Aggodalma minden másodperccel nőtt.

A mellette álló katonák is mind csöndben voltak – Yao, Ling, Chien-Po, de még sárkány őrzője, Mushu is. Mulan a zsigereiben érezte, hogy valami nincs rendben.

Szeme megakadt egy ködfelhőn, ami sötét, vészjósló árnyként gomolygott a domb tetején. Mulan a homlokát ráncolva nézte, amint a köd szertefoszlik.

Valami volt a füst mögött. Azaz inkább valaki.

A lány gyomra görcsbe rándult. Még ilyen távolról sem téveszthette össze senkivel a fekete lovon ülő, impozáns alakot.

Shan-Yu.

Az elosztó köd mögül lovas hun katonák végtelen sora bukkant elő. Körbevették a dombokat, és elállták Mulánék menekülőútját. Körbevették őket.

Li Shang kapitány seregéből csupán tíz ember maradt, hogy szembeszálljon a hunok elsöprő hadával. Az ellenség ráadásul a levegőből is képes volt támadni. Mulan tudta, mire gondolnak a többiek. Hogyan élhetnék ezt túl?

Li Shang kapitány szorosabbra húzta piros köpenyének gallérját, majd sötét, de elszánt tekintettel katonái felé fordult.

– Készüljetek fel a harcra – mondta. – Ha meg kell halnunk, hát dicsőségesen haljunk meg!

Mulan fülében dobolt a vér, kezét ökölbe szorította, és mélyen beszívta a jéghideg levegőt.

Nem tudta, hogy a félelemtől vagy a reménytelenségtől-e, de úgy érezte, összecsuklik a térde.

Nem akart félni. A félelemben nincs méltóság. Remény azonban nem volt. Most mitévő legyen? Világos, hogy Shang szerint az az egyetlen választásuk, hogy a helyükön maradnak, és harcolnak.

Mulan azonban habozva húzta elő a kardját. Kell hogy legyen valami más megoldás! Shan-Yu ádáz csatakiáltással vezette hadba csapatát. Lóháton vágtatott le a hólepte lejtőn, emberei a nyomában. A domboldalon nyargaló lovak patadobogása Mulan heves szívverését visszhangozta. A lány megszorította kardja markolatát, és próbálta elterelni a figyelmét a hangról, de ez lehetetlen feladatnak bizonyult. Szeme a hóban gázoló hun katonák körül kavargó fehér ködfátyolra szegeződött.

– Yao – szólt Shang nyugodt hangon –, vedd célba Shan-Yut az ágyúval.

„Ez inkább petárda, nem ágyú” – gondolta magában Mulan komoran. „Túl kicsi ahhoz, hogy nagy reményeket fűzzünk hozzá.” Az ágyú alig volt hosszabb a felsőtesténél, a végét díszítő piros sárkányfejjel együtt.

A legalacsonyabb katona, Yao, jobbra-balra ingatta az ágyút, keresve a legmegfelelőbb pontot, ahonnan eltalálhatja Shan-Yut.

Mulan a homlokát ráncolta. A vezetőjük kiiktatása biztosan zavart keltene a hunok közt, és lelassítaná az inváziót. De a hun sereg még akkor is lemészárolná mindannyiukat, ha sikerülne megölni Shan-Yut.

Mulan alig tudta elterelni a figyelmét a parancsról, melyet Shang adott Yaónak; pedig tudta, hogy agyban is fel kell készülnie a csatára. Egyszerűen úgy érezte, ez így nincs rendben.

Karját húzta a nehéz kard.

A polírozott pengét nézve azon tűnődött, vajon a kardlap lesz-e az utolsó tükör, amiben látja magát. Tényleg Fa Ping-ként fog meghalni? A fiúként, akit azért talált ki, hogy apja helyett csatlakozhasson a sereghez? Ha itt, ezen a hófödte hágón hal meg, sosem láthatja többé az apját és a családját.

Mulan nagyot nyelt. Olyan hihetetlennek tűnt, hogy néhány hónappal ezelőtt még a házasságszerző lenyűgözése volt a legnagyobb problémája. Már alig emlékezett arra a lányra, aki akkor volt. Páncél helyett selymet hordott, derekát szaténövvel húzta össze, most viszont a fegyvertáska szíja dörzsölte véresre. A hidegtől és a szomjúságtól cserepes ajkait még vörösre rúzsozta, és a szénnel, amivel egykor szempilláit hangsúlyozta, most csupán egy meleget adó tüzet szeretett volna meggyújtani.

Mulan nagyon messze volt már attól a lánytól, hiszen most a császári sereg katonája volt.

Úgy érezte, akkor teljesíti hazája iránti kötelességét, ha harcosként szolgál, nem pedig akkor, ha menyasszony lesz belőle. Mégis, amikor meglátta a tükörképét a kard lapján, rájött, hogy még mindig valaki másnak tetteti magát.

De már sosem fog rájönni, kicsoda valójában, mert most meg fog halni.

Leginkább azt sajnálta, hogy a családja sohasem lehetett büszke rá.

A hunok egyre közelebb értek. Ahogy Mulan a magasba emelte a kardját, a penge villanása ismét magára vonzotta a tekintetét. Ám ezúttal nem a saját tükörképét látta, hanem egy havas kiszögellést pillantott meg egy hegycsúcson, a hunok serege mögött.

Gondolatai száguldani kezdtek, kardját megforgatta, majd felnézett, hogy jobban szemügyre vehesse a hatalmas hótömeget.

Támadt egy ötlete. Őrült ötlet volt, és Shang parancsának megtagadását jelentette. De ha működik…

Mulan szíve még hevesebben kezdett verni, amikor elöntötte a remény. Mi vesztenivalója van? Ha nem próbálja meg, mindannyian meghalnak. Igaz, ha sikerül a terve, valószínűleg akkor sem élnék túl… de Kína – Kínát megmentené a hunoktól!

Nem maradt több ideje átgondolni.

Mulan visszalökte a kardját a hüvelybe, előrelendült, és elragadta az ágyút Yaótól.

– Hé! – kiabálta utána a katona, de Mulan már a hunok felé tartott.

Ez volt a legvakmerőbb, legvadabb dolog, amit valaha csinált. A hóna alá dugta az ágyút, és közben alig vette észre, hogy Mushu a sáljába kapaszkodva igyekszik mellette maradni.

Mulan felszaladt a domboldalon, elszántsága minden lépéssel nőtt, félelme pedig szertefoszlott.

Shang utánakiáltott:

– Ping! Gyere vissza! Ping! – De Mulan nem törődött vele. A hunok sebesen ereszkedtek le a hegyoldalról. Shan Yu perceken belül itt terem, serege pedig legyőzi Shang csapatának maradékát.

Mulan megállt, a hóba szúrta az ágyút, majd a meredélyre irányította, és imádkozott, hogy a hely megfelelő legyen.

A terve működhet, ha ugyan Shan-Yu nem öli meg előbb. A férfi már olyan közel volt, hogy Mulan érezte lova izzadságának szagát, és látta, hogy fekete szemei egyenesen rá szegeződnek.

Vére a fülében dobolt. Távolról hallotta, ahogy Mushu sietteti. A zsebébe kotort, előszedte a kovakövét, és eszeveszetten próbálta meggyújtani az ágyú zsinórját.

Nem vette észre, hogy Shan-Yu sólyma a feje fölé repült. A madár olyan hevesen csapott le, hogy a szárnyával feldöntötte Mulant, aki kovakövét elejtve a hóba zuhant. Gyorsan felugrott.

„Ne, ne, ne” – gondolta magában, miközben a havat söpörve kereste a tűzszerszámot.

Aztán a nyakánál fogva megragadta Mushut, és jól megszorította, mire a sárkány egy kis lángnyelvet köhögött fel. Ez éppen elég volt ahhoz, hogy a gyújtózsinór tüzet fogjon.

Kénszag árasztotta el a levegőt. Mulan leguggolt, hogy irányban tarthassa az ágyút, miközben az egy rakétát lőtt a meredély felé.

Shan-Yu lova a robbanástól hátrahőkölt, Mulan azonban nem foglalkozott a hun vezérrel. Pillantásával követte az ívesen repülő rakétát, amíg bele nem csapódott a hófödte meredélybe.

Hangos morajlás rázta meg a völgyet. A meginduló hó félelmetes fehér zuhatagban ömlött alá a hágóba. Lavina!

Mulan vigyorgott. Megcsinálta!

Botladozva felállt, megpróbálta megőrizni az egyensúlyát, miközben rázkódott alatta a föld. Vissza kell mennie a többiekhez!

Vigyora azonban rögtön lehervadt az arcáról, amikor feltűnt Shan-Yu. Közelről olyan volt, mint egy hegy – nagy és tagbaszakadt, az öklei egyenként akkorák, mint Mulan feje. A vezér mélyen ülő szemei összeszűkültek a haragtól, kardját egy kézzel emelte fel, hogy lesújtson a lányra.

– Ping! – hallatszott a hátuk mögül Shang kiáltása. Mielőtt Mulan előránthatta volna a kardját, hogy megvédje magát, Shan-Yu ádáz kiáltás kíséretében meglendítette pengéjét.

Mulan felkészült a csapásra.

A csapás azonban elmaradt. Shang eltaszította a lányt Shan-Yu kardjának útjából. Minden olyan gyorsan történt. Mielőtt Mulan a hóba esett volna, hallotta Shan-Yu pengéjének szélsebes suhogását.

Aztán egy mély, fájdalmas nyögést is.

– Ne! – kiáltott fel Mulan. Felemelte a fejét, és talpra állt. – Shang!

A kapitány piros köpenye verdesett a szélben. Mulan egy pillanatig nem tudta kivenni az alakját, és abban reménykedett, hogy talán a hun vezér nyögését hallotta. Lehet, hogy Shang legyőzte.

Aztán a kapitány köpenye ernyedten a férfi hátára omlott. Mulan reménye szertefoszlott.

Látta, hogy Shang megsérült, olyannyira, hogy a kardját sem tudta fölemelni. Tompa puffanással esett a kezéből a hóba. De az öklét rázta, jelezve, hogy nem adja fel.

– Ez minden, ami Kínától telik? – nevetett Shan-Yu.

– Ping, menj el – recsegte Shang, miközben Mulan a segítségére igyekezett. – Menj!

A lány nem volt elég gyors.

Shan-Yu egyetlen fürge csapással ledöntötte Shangot a lábáról.

A kapitány összeesett.

Második fejezet

– NE! – sikoltotta Mulan.

Shan Yu ismét felnevetett, és leugrott a lováról. Kardját a hóba szúrta, hogy lemossa róla Shang vérét. Aztán Mulan felé indult, és közben olyan erővel forgatta a fegyvert, hogy Mulan az arcán érezte a suhogását.

Shan-Yu már csak egy lépésre volt tőle. Most Mulan következett.

„Ne ess pánikba, ne ess pánikba” – Mulannak épp időben sikerült előrántania a kardját ahhoz, hogy kivédje Shan-Yu csapását, mely biztosan felvágta volna a mellkasát.

A vezér sokkal erősebb volt a lánynál. Könnyedén felülkerekedett rajta, és Mulan tudta, hogy nem bírja sokáig visszatartani – de reménykedett abban, hogy nem is kell.

A lavina hatalmas iramban hömpölygött feléjük Shan-Yu háta mögött.

Mulan összeszedte minden erejét és bátorságát. Az első adandó alkalommal leeresztette a kardját, és Shan-Yu bokája felé rúgott. A hun annyira meglepődött, hogy hátratántorodott, és karjaival csapkodva próbálta visszanyerni az egyensúlyát a havas talajon.

Mulannak csak erre az egy másodpercre volt szüksége. Megpördült, és megragadta Shang karját, hogy felsegíthesse a férfit.

A kapitány arca nagyon sápadt volt. Páncélja eltakarta a sebét, de a keze, amivel az oldalát szorította, csupa piros volt a vértől.

„Előbb cselekedj, aztán aggódj!”

– Gyerünk! – Mulan a levegőt kapkodva átvetette a vállán Shang kapitány karját. – Megcsináljuk!

Együtt futni kezdtek. A férfi hangosan zihált Mulan oldalán, de a lány nem hagyta, hogy lelassuljon. Már majdnem leértek a domb lábához. Yao és a többiek egy nagy kő mögött találtak menedéket. Oda kell érniük…!

Az üvöltő szél erős lökésekkel taszigálta őket előre. Mulan már érezte a mögöttük hömpölygő lavinát. A hótömeg felgyorsult, mint egy gátjából kiszabadult, iszonyatos erővel vágtató folyó. A hideg szél Mulan hátát korbácsolta, felettük nehéz hófelhők gyülekeztek. Ha nem tudnak gyorsabban futni, maga alá temeti őket a lavina.

Mulan a lováért kiáltott:

– Khan!

A lány hátrapillantott a válla fölött, és látta, ahogy egy hegy hatalmas jégtömbökké törik. Shan-Yu és serege eltűntek a hóban, kiáltásaikat és sikolyaikat elnyomta a lavina robaja.

A föld rázkódott és recsegett. A hó belement Mulan szemébe, orrába és szájába. A lány összeszorította az ajkait, és csak másodpercekkel később vett egy mély levegőt. A fagy megtöltötte a tüdejét.

Maga elé összpontosította a figyelmét, és próbált nagyobbakat lépni. „Gyerünk, ne nézz vissza! Már majdnem ott vagyunk.”

Az oldalán Shang egyre csak veszített az erejéből, és ezzel mindketten tisztában voltak. Mulan tulajdonképpen csak vonszolta őt maga után.

– Csa… csak lelassítalak – zihálta a férfi. – Hagyj itt, és menj!

– Szó sem lehet róla. – Mulan olyan erősen szorította Shang karját, hogy már nem érezte az ujjait. De nem adta fel. Addig szalad, amíg bírja.

A mögöttük vágtató lavina mindent elmosott, ami az útjába került, még a fákat is ledöntötte.

Mulant hirtelen egy ismerős nyerítés ijesztette meg.

Khan!

A ló feléjük nyargalt, fekete sörényét fehér hópelyhek borították. Mulan felugrott a hátára, és lenyúlt Shangért, de nem volt elég gyors.

A lavina utolérte őket, és jeges sodrása elragadta Shangot.

„Ne, ne, ne!” – gondolta Mulan, miközben látta, hogy a hó egyre messzebbre sodorja tőle a kapitányt. Belevezette Khant az áradatba, és hagyta, hogy a lavina elsodorja őket. Eközben Mulan kétségbeesetten kereste Shangot. A lány teljesen elvesztette az irányérzékét, csak azt tudta, hogy van a hó, és van a havon kívüli világ. A lavina egyre erősebb lett, hatalmas lendülettel söpört végig a domboldalon. Aztán elnyelte őket a hó és a sötétség. De valahányszor elestek, Khan rúgott egyet, és kiugrott a hóból, Mulan pedig folytathatta a keresést.

– Shang! – kiabálta. – Shang!

Piros villanás vonzotta magára a tekintetét. Észrevette az eszméletlen kapitányt, aki valamivel előttük hevert, félig a hóba süllyedve.

– Gyia! – sürgette Mulan Khant. Shang nyögött, amikor Mulan a vállánál fogva felhúzta, és keresztbe vetette Khan hátán.

Mulan a szikla felé irányította Khant. Nem voltak igazán messze tőle, de a lavina túl erősen sodorta őket az ellenkező irányba. Lehetetlen volt irányítani a lovat. Mulan látta, hogy a barátai menedékükből figyelik vívódását.

Yao íjával a kezében állt. Feléjük integetett, és valamit kiabált, de Mulan nem hallotta.

Lim, a vékony, energikus katona Yaóval és Chien-Póval együtt az egyik nyílra csomózott kötélre mutatott. Mulan végre megértette. Megpróbálják kihúzni őket a sodrásból!

Mulan egyik karjában Shang ájult testét tartotta, a másikkal pedig integetett, jelezve, hogy készen áll.

Yao felemelte az íjat, és lőtt. A nyíl nagy ívben repült fel az égbe. Mulan egy pillanatig attól tartott, hogy a kavargó lavina azt is elnyeli. A nyíl azonban épp mellette landolt, a lány pedig megragadta, és Khan hasa köré kötötte a kötelet. Ám a kötél másik vége kicsúszott Yao markából.

Mulan a fogát csikorgatta, de nem esett pánikba. Nem volt vesztegetni való ideje, hiszen ki kellett találnia, hogyan meneküljenek meg, mielőtt még lezuhannának a szakadékba.

A lány észrevette, hogy Khan nyeregtáskájában van egy íj, és visszalőtte azt a barátainak.

„Kérlek, kérlek, kapjátok el!” – könyörgött, miközben nézte, ahogy a nyíl és a kötél visszarepül Yao, Ling és Chien-Po felé. Addigra olyan messzire kerültek tőlük, hogy a lány már nem is látta a barátait.

A lavina egyre közelebb sodorta őket a szikla pereméhez. Mulan hallotta Mushu sikolyát, de csak a kötélre figyelt, és várt.

A kötél hirtelen megfeszült. A hó ahelyett, hogy továbbsodorta volna őket, elfolyt mellettük. Khan nyerítve rúgott az áradatba.

Mulan a nyakát nyújtogatta, nem mert remélni.

Aztán megpillantotta a barátait a kő mögött. És igen, elkapták a kötelet! Visszafojtott lélegzettel figyelte, ahogy a kötél megfeszül, és a lihegő katonák közös erővel húzzák partra őket.

Végül a legerősebb katona, Chien-Po kiemelte Shang kapitányt Mulan öléből.

Sikerült!

Mulan megragadta Mushut, leugrott a lóról, és a kantáránál fogva vezette tovább. Hátát a sziklának vetette, és összeszorította a szemét, amíg a lavina vége el nem hagyta a hegyoldalt.

A föld végre nem rázkódott tovább, és a levegő is megnyugodott.

Mulan köhögött, és utat tört magának. A többiek is ugyanígy tettek. Mushu kihúzta Cri-Kee-t, a szerencsehozó tücsköt a hóból.

Mulannak elakadt a lélegzete. Halántékán és a nyakán megfagyott az izzadság, ezért ki kellett törölnie a jeget az arcából, és a havat is ki kellett ráznia az egyenruhájából. Megsimogatta Khan fejét, aztán bajtársai felé fordult. Alig hitte el, hogy mindannyian túlélték: Yao, Ling, Chien-Po, de még Chi-Fu, a császár arrogáns tanácsosa is.

– Köszönöm. Köszönöm.

– Nos, nem hagyhattunk meghalni! – mondta Yao mosolyogva.

Ling egyetértően emelte fel az öklét.

– Te vagy a legbátrabb közülünk!

Mulan lassan, megkönnyebbülten fújta ki a levegőt, vállai elernyedtek. Shanggal együtt mindketten túlélték a lavinát.

„Shang!”

A lány jókedve hirtelen szertefoszlott. Elindult a kapitány felé, akit Chien-Po nem hagyott elmerülni a hóban. Shang arca azonban most még sápadtabb volt.

– Még mindig eszméletlen – állapította meg Chien-Po. Nyugodtnak mutatkozott, mint mindig, de Mulan érezte az aggodalmat a hangjában.

– Megsérült – mondta Mulan. – Szüksége van orvosi…

Shang megfordult, a mellkasa köré tekert köpenyét szorongatta. Chien-Po arca felragyogott.

– Nézd, magához tért!

Shang köhögött és zihált, Mulan pedig megszorongatta a vállát.

– Csak nyugodtan!

A kapitány pislogott, majd erőltetve kifújta a levegőt. Vastag szemöldökét ráncolva Mulan felé fordult, de az arckifejezéséből semmit nem lehetett kiolvasni.

– Ping – mondta, miközben megpróbált felülni.

Mulan kiegyenesedett, felkészült a szidásra.

– Ping, te vagy a legőrültebb fickó, akivel valaha találkoztam! – szünetet tartott. – És ezért az életemmel tartozom neked. Mostantól megbízom benned.

Mulan szája lassan mosolyra húzódott.

– Éljen Ping! – örvendeztek a barátai. – Éljen a hegyek királya!

Shang kinyitotta a száját, hogy ő is éljenezhessen, de aztán felszisszent, és hangosan kifújta a levegőt.

Mulan elkapta a karját.

– Shang?

– Le… le kell feküdnöm. – Shang behunyta a szemét. Mulan a vállát rázta.

– Nem, maradj velünk! Shang! – A férfi azonban már nem hallotta őt. Köpenyét szorongató keze elernyedt, és újra ájultan esett össze a hóban.

– Shang! – kiáltotta Mulan. – Kelj fel!

– Kapitány! – Yao Shang karját bökdöste.

Shang nem mozdult. A katonák reményvesztetten néztek Mulanra.

Mulan gombócot érzett a torkában. Semmire nem megy azzal, ha csak könyörög itt Shangnak, hogy keljen fel. Ettől nem fog életben maradni.

Mulan a kapitány mellé térdelt, és keresni kezdte a nyakán a pulzusát. Shang reszketett.

– Meg fog fagyni – mondta Mulan sürgetően. – Valaki hozzon egy takarót! Tüzet kell raknunk, hogy melegen tartsuk!

– A felszerelésünket betemette…

– Van egy takaró a lovamon! – szakította félbe Mulan. Ling bólintott, és Khanhoz szaladt. Amikor visszatért, Chien-Po felemelte Shangot a havas földről, és gondosan a takaróra fektette.

Mulan letérdelt mellé, és óvatosan elhúzta a köpenyét.

A lánynak el kellett fojtania a sikolyát, a katonáknak pedig elakadt a lélegzete. Shang hasát a páncélja alatt egy hosszú, mély vágás szelte át. A vére, mely olyan piros volt, akárcsak a köpenye, átszivárgott az egyenruháján, és a hóba csepegett.

Mulan elsápadt. Hátratántorodott, alig vette észre, hogy Mushu felmászik a hátán, és a páncélja felett viselt zöld sál mögé rejtőzik.

– Az én hibám – suttogta. – Shan-Yu engem akart megtámadni, de Shang elém állt.

– Hé, rosszabb is lehetne – mondta Mushu. – Te is fekhetnél ott! Legalább te életben vagy!

Mulan szemrehányó pillantást vetett őrző-védő sárkányára.

– Ezzel nem segítesz.

– Mit…

Mulan azonban nem figyelt rá, hanem inkább leoldotta a nyakáról a sálat.

– Mindenki adja ide a sálját! El kell állítanunk a kapitány vérzését. – A katonák mind levették a sáljukat, Mulan pedig hosszú kötést csomózott belőlük. Óvatosan felemelte a férfi páncélját, kibontotta a tunikáját, és elkezdte bekötni a sebet.

Shang vére meleg, a bőre azonban hideg volt. Arcát és nyakát jégréteg borította. Amikor Mulan befejezte a kötést, ismét megnézte Shang pulzusát. A keze remegett.

Shang pulzusa nagyon nehezen volt tapintható. Alig volt neki. De még élt.

– Le kell táboroznunk.

– Be kell érnünk a Császárvárosba – javította ki Chi Fu. A császár tanácsosa a kövek árnyékából bukkant elő. Bajuszának fagyott végei lekonyultak, mint egy harcsának. Köpenyét szorosan a dereka köré tekerte, és látványosan nem volt boldog, amiért itt kell lennie a hidegben. Egyáltalán nem tűnt úgy, hogy hálás lenne, amiért mind életben vannak. – Értesítenünk kell a császárt, hogy legyőztük a hunokat.

– Nem utazhatunk tovább, amíg Li kapitány ilyen állapotban van! – vitatkozott Mulan. – Pihennie kell!

Chi Fu fintorogva szemlélte a kapitányt.

– Egy ilyen sebet úgysem él túl! A kapitány becsületes ember. Meg fogja érteni.

– Nem hagyjuk itt! – jelentette ki Mulan keményen.

– Első a császár, katona! – Chi Fu összevonta a szemöldökét, mélyen ülő, apró szemeit Mulanra szegezte, és még csak nem is pislogott. – Vagy feljegyezhetem, hogy megtagadod a parancsát?

– Hagyd békén Pinget! – morogta Yao.

– Ja – szólt közbe Ling. – Ping nélkül mindannyian halottak lennénk. Megmentett minket.

Chi Fu megköszörülte a torkát, és a csapat felé fordult.

– Az egész Ping hibája! Ha nem lett volna ekkora őrült, a kapitányotok még mindig élne!

– Még mindig él! – kötötte az ebet a karóhoz Mulan. – Nem hagyjuk itt.

– Téged valaki előléptetett? – vágott vissza Chi Fu.

– Nem – válaszolta a lány. – De Li Shang kapitány a parancsnokunk.

– A császár pedig az uralkodónk!

– Akkor… magunkkal visszük Shangot!

A katonák egyetértően bólogattak.

– Lehetetlen – jelentette ki Chi Fu. – Nincs elég felszerelésünk ahhoz, hogy ilyesmire vesztegessük az időnket. Minél tovább dagonyázunk itt a hóban, annál hamarabb ér utol minket a halál. Shang egyébként sem élné túl az utazást.

– Túléli – mondta Mulan ellentmondást nem tűrő hangon. – Gondoskodom róla.

– Eszement fiú – gúnyolódott Chi Fu.

– Én is!

– És én is!

A katonák egymás után esküdtek meg, hogy segítenek a kapitányon.

– Rendet, emberek! Rendet! – Chi Fu keresztbe fonta a karját, és alattomosan elvigyorodott. – Nos – kezdte bejelentését –, Ping gondoskodik a kapitányról a visszaúton. De ha lemarad, nem várjuk meg. Az a legfontosabb, hogy eljussunk a császárhoz. Ha bárki segíteni próbál neki, annak a nevét jelentem a császárnak, amiért megtagadta a parancsot! – Chi Fu szünetet tartott, hogy mindenki felfogja a fenyegetését. – Megértettétek?

Yao kinyitotta a száját, hogy vitatkozzon vele, de Mulan gyorsabb volt.

– Értem – mondta. – Li kapitány az én felelősségem. Nem akarom, hogy bárki más bajba kerüljön emiatt.

– Nem hagyhatjuk, hogy egyedül csináld ezt végig – mondta Chien Po.

Ling egyetértett.

– Igen, mindannyian segíteni szeretnénk a kapitánynak.

– Csak nekem maradt lovam – válaszolta Mulan szomorú tekintettel. A hó számos bajtársukkal együtt Shang és Chi Fu lovát is maga alá temette. Mulan csak most fogta fel, mennyire megfogyatkozott a csapat. Nagyon sok edzőtársa meghalt. Vagy a hunok végeztek velük, vagy pedig a lavina. Mulan nagy levegőt vett. – Khan mindkettőnket elbír. Nem lógok nagyon lemaradni.

– De…

– Bölcs döntés – szólt közbe Chi Fu. – Én vagyok a császár tanácsosa. Tehát most én leszek a kapitány. Látom, hogy a hunok széthagyták a felszerelésüket a hóban. Szedjetek össze annyit, amennyit csak tudtok. Gyorsan! Egy órán belül elindulunk!

Chi Fu parancsával senki sem mert vitába szállni, azonban amikor a komor katonák elindultak összeszedni az élelmiszert és az eszközöket a hóból, Mulan szinte olvasott a gondolataikban. Biztosak voltak benne, hogy Shang halálos sérülést szenvedett.

Mulan azonban nem hagyhatta meghalni a férfit.

Abban a pillanatban megfogadta: bármit megtesz azért, hogy megmentse a kapitányt.

Harmadik fejezet

Lehet, hogy a csapat megnyerte a lehetetlennek tűnő csatát a Shan-Yu vezette hunok ellen, azonban a Császárvárosig még hosszú és kegyetlen utat kellett megtenniük. Menet közben egyik katona sem énekelt, nem is mosolyogtak vagy nevettek. Még Chi Fu arcáról is eltűnt a tőle megszokott kaján vigyor. Egy ismeretlen járókelő könnyen gyászmenetnek hihette volna őket.

Mulan volt a sereghajtó. Shang Khan nyakára roskadva ült előtte. Miközben a jeges hágóban baktattak, a lány fél kézzel a kapitány vállát fogva próbálta a helyén tartani a férfi testét. Már órák óta elhagyták a Tung-Shao-hágót, ahol legyőzték a hunokat, a havas táj azonban még mindig végeláthatatlanul terült el a szemük előtt. Sőt, minél lejjebb küzdötték magukat a hegyekben, annál hidegebbnek tűnt az idő.

Mulan szívét aggodalom töltötte el.

Egyre gyakrabban állította meg Khant, hogy a kapitány pihenhessen. Yao, Ling és Chien-Po megpróbáltak lemaradni, hogy csatlakozhassanak hozzá, de mivel Chi Fu folyamatosan figyelte őket, a lány inkább azt mondta, menjenek előre a többiekhez.

Shangnak muszáj volt pihennie, így napközben eléggé lemaradtak a csapat mögött. Mulant a férfi láza aggasztotta a leginkább. Néhány óránként ellenőrizte, de Shang bőre minden alkalommal csak úgy lángolt a láztól.

Hát itt tartunk: Mulan libabőrös, csak úgy vacog a foga, szinte mindjárt megfagy, miközben Shang teste belülről ég. Kitakarni azonban túl kockázatos lett volna a férfit ebben a hidegben. Mulannak sajgott a szíve, valahányszor látta, ahogy a kapitány küzd a lázzal, vagy hallotta fájdalmas nyögéseit, kába mormogását.

Mind ez idáig csak egyszer érezte ennyire tehetetlennek magát: amikor Papát besorozták katonának. Most Shangot is ugyanolyan elkeseredetten szerette volna megmenteni, mint akkor az apját. Először kétségbeesést, majd elszántságot érzett. Az apja esetében azonban egyértelmű volt, hogyan mentheti meg: csakis úgy, ha ő vonul be helyette katonának. Shanggal azonban mit tehetne azon kívül, hogy enyhíti a szenvedését?

„Majd kitalálok valamit” – gondolta, miközben a havat rugdosva ballagott előre. Shang abbahagyta a mormogást, Mulan pedig aggódva kereste a pulzusát.

– Hogy van? – kérdezte Mushu a fejét horgasztva.

A sárkány, amikor látta, mennyire rosszul viseli Mulan a történteket, nagyon elszégyellte magát, amiért azzal viccelődött, hogy a lány legalább túlélte a lavinát.

– Nincs jól – mondta Mulan csendesen. Megsimogatta Shang homlokát. Miközben a kapitány aludt, a veríték megfagyott a bőrén. – De legalább a láza lement egy kicsit.

– Ez nagyszerű hír! – kiáltott fel Mushu, majd hozzátette: – Már sokkal jobban néz ki. Kezd visszatérni a szín az arcára. – A sárkány, hogy megerősítse mindezt, bele is csípett Shang bőrébe.

A kapitány nem nézett ki jobban. Az arca még mindig halálsápadt volt, ajka kék a hidegtől, a haja pedig csimbókokba fagyott.

– Mmm – motyogta álmában.

– Látod? – kérdezte Mushu. – Ő is egyetért!

Mulan a fogát csikorgatta. Úgy vélte, Shang vérzése nem állt el. Valahányszor ellenőrizte a kötését, mindig friss, meleg vért talált rajta – bár tény, hogy egyre kevesebbet. De semmit sem tehetett azért, hogy elállítsa.

Siettetni kezdte Khant, csak hogy elrejtse kétségbeesését.

Cri-Kee, a tücsök cirpelve ugrott a vállára. Nagyon megnyugtató hangja volt, de Mulan csak sóhajtva sétált tovább. A nap már majdnem a nyugati horizont mögé bukott, közeledett az este. Minél hamarabb érik utol a többieket, annál jobb.

A lány újra és újra lejátszotta maga előtt a jelenetet, amikor kilőtte az ágyút.

Miután lőtt, elő kellett volna húznia a kardját, fel kellett volna készülnie arra, hogy szembeszálljon Shan-Yuval. Ehelyett mit tett? Vigyorogva nézte a rakétát, mint egy idióta, mert bevált a terve.

A hibájáért pedig Shang fizetett meg.

„Hülye, hülye, hülye” – korholta magát Mulan. Ha jobb katona lenne, akkor most a győzelmüket harsogva menetelnének a császárhoz. De ehelyett az történt, hogy a kapitány halálos sérülést szenvedett miatta.

Shang szaggatottan fújta ki a levegőt, arca eltorzult a gyötrelemtől.

Mulan megérintette az alkarját.

– Itt vagyok – mondta, pedig tudta, hogy szavai nem segítenek a kapitány fájdalmán. Alig bírta elviselni, hogy ilyen hatalmas kínok közt látja.

„Sosem bocsátom meg magamnak, ha meghal – gondolta kétségbeesetten. – Ha hallotok, istenek, kérlek… kérlek, kíméljétek meg Li kapitány életét! Jó ember. Nem érdemli meg a halált.”

Választ természetesen nem kapott. Nem is várt.

Mulan pislogott, hogy visszafojtsa a sírást, és megtörölte az orrát a ruhája ujjával. A sírás nem segít Shangon. Csak az segít rajta, ha elviszi a Császárvárosba, ahol melegben és biztonságban lehet.

A csapatuk nem járt olyan messze, mint hitte. Ha hunyorgott, ki tudta venni Chine-Po homályos alakját az ösvényen, amint menetelt lefelé a hegyoldalban.

Már közel volt a hegyi ösvény vége. Nem messze egy erdőt pillantott meg. Az erdő után a Sárga-folyóhoz érnek, és követik az áramlatot észak felé, a Császárváros irányába. Már innen is ki tudta venni a császár csillogó palotáját a távolban.

Olyan távol, és mégis közel.

A palota legalább kétnapi járóútra volt. Shangnak azonban minden órában az életéért kellett küzdenie. Mulan a férfi minden lélegzetvételében hallotta a fájdalmat, és látta is, valahányszor a férfi mellkasa megemelkedett, majd lesüllyedt.

– Chi Funak igaza volt – mondta szomorúan. – Minden az én hibám.

– Ne hallgass arra a harcsára – mondta Mushu. – Fel a fejjel! Erős és okos vagy! Egy egész hun hadsereget legyőztél! Segítesz a kapitánynak átvészelni ezt az egészet.

– Remélem is.

– Beszélj hozzá – tanácsolta Mushu. – Nyugtasd meg a hangoddal! Mintha adnál neki egy csésze jó teát! – Mulan a szemét forgatta, de kétségbeesetten szeretett volna hinni a sárkány szavainak.

– Megcsinálod, Shang – mondta a kapitánynak. Megérintette a karját, aztán megfogta a kezét, hogy fagyott ujjait a saját tenyerével melegítse fel. – Akármilyen csatát is vívsz most odabent, én melletted állok.

– Jól van! – bátorította Mushu. – Csak így tovább! Meg is csókolhatod!

– Mushu!

A sárkány vállat vont.

– Ez a tündérmesékben mindig működik.

– Elég legyen! – mondta Mulan, és elfordult Mushutól, hogy a sárkány ne lássa a pírt az arcán. Micsoda őrült ötlet!

Hagyjuk aludni.

A lány egy pillanatig örült, hogy a kapitány eszméletlen, és nem hallotta, hogy Mushu azt javasolja, csókolja meg. Ismét megszorította a kezét.

– Aludj, Shang. Hamarosan utolérjük a többieket.

Már csak egyórányira voltak a domb lábától. Mulan szabad kezével Khan kantárját rángatta, de a ló nem mozdult. Nyeríteni kezdett.

És akkor…

Shang keze hirtelen felmelegedett, a légzése egyenletessé vált. Mulan megrezzent, és megkönnyebbülés öntötte el a szívét.

– Már reggel van? – krákogta a férfi, és köhintett.

– Magadnál vagy! – Mulannak eszébe jutott, hogy Shang a parancsnoka, ezért elengedte a kezét, és a kulacsa után kezdett matatni. – Fogd, igyál egy kis vizet.

Shang megpróbált felülni.

– Lassan – mondta a lány. – A lovamon ülsz.

Shang felszisszent, majd visszatette a fejét Khan nyakára, és nyögött egyet.

– Hol vagyunk?

– Félnapi járásra a Tung-Shao-hágótól. Vagy talán egy kicsit kevesebbre.

– Hol vannak a többiek? – Shang még súlyosan megsebesülve is azonnal munkához akart látni.

– Előttünk, nem messze. – Mulan szünetet tartott, és előre félt, hogy milyen választ fog kapni a kérdésére. – Enyhült a fájdalmad?

Shang tekintete elsötétült. Hirtelen üresnek és elveszettnek tűnt.

– Itt van az apám? Hallottam az imént, ahogy Chi Fuval beszél. Mondd meg neki, hogy már majdnem befejeztem a kiképzést.

– Az apád? De Shang, az apád… – Mulan szava elakadt. Shang tudta, hogy meghalt az apja. Egy csatamezőn, ahol Li tábornok lemészárolt katonái hevertek szerteszét, Chi-en-Po megtalálta Shang apjának sisakját. A kapitány leszúrta a kardját az elesett katonák közé, a hóba, és rátette a sisakot. A csapata részvéttel nézte. – Shang?

Mulan a kapitány arcára tette a tenyerét. A bőre most még forróbb volt a láztól. – Shang, kelj fel!

Mushu a férfi mellé mászott, és meglóbálta a mancsát az arca előtt.

– Nem akarom, hogy az apám így lásson – mormogta a kapitány álmosan pillogva. – Az egy kígyó a hasamon?

– Kit hívsz te kígyónak? – csattant fel sértődötten Mushu.

Mulan megragadta a sárkányt, és arrébb rakta.

– Hagyd békén! – sziszegte vacogó fogai közt.

– Tartsd szemmel – mondta Mushu. – Üvegesek a szemei, és vörös a bőre. A vérpezsdítő férfinak most valóban pezseg a vére!

– Tudom – vágott közbe Mulan némi pánikkal a hangjában. Leugrott a lóról, lehúzta Shangot is, majd nyögve a földre fektette. Lehajtogatta róla a takarókat, amikbe Chien-Po bugyolálta, aztán óvatosan felemelte a fejét, és a kulacsából a kapitány nyitott szájába csepegtette a vizet.

– Shang – szólongatta, miközben az arcát tapogatta.

Shang, Ping vagyok. Itt vagyok. Kelj fel! Mondj valamit!

Shang feje oldalra fordult.

– Ping?

– Igen – mondta Mulan. – Itt vagyok.

– Tudod – mormogta –, először teljesen kiborítottál. – Mulan oldalra fordította a fejét. – Te voltál a legpocsékabb katona, akit valaha láttam, Ping. Emlékszel? Minden gyakorlaton te lettél az utolsó. Se futni, se lőni, se verekedni nem tudtál. Annyira biztos voltam benne, hogy nem vagy katonának való, hogy hazaküldtelek. – Shang szárazon kuncogott, és a szemei egy pillanatra kinyíltak. – És mégis megleptél.

Mulan mély lélegzetet vett. „Jól van, beszéltesd tovább.’’

– Mivel leptelek meg?

– Keményen dolgoztál – folytatta Shang. Úgy tűnt, a kapitány félig kába, nagyon messze jár. – Ügyesebb és okosabb lettél. – Becsukta a szemét. – Nem, igazából mindig is okos voltál. Először nem vettem észre. De azt észrevettem, hogy amikor te megedződtél, mindenki más is fejlődni akart. Arra ösztönözted őket, Ping, hogy keményebben dolgozzanak. – A hangja elhalkult. – Hittél bennük. Én… én viszont nem hittem benned.

Shang ismét kinyitotta a szemét, tekintete most meglepően tiszta volt. Mulan látta a saját tükörképét a mélybarna szempárban.

– Sajnálom.

– Shang, nincs miért bocsánatot kérned.

Shang a kulacsért nyúlt. Reszkető kezével a szájához emelte, és egy nagyot kortyolt belőle, aztán kifújta a levegőt.

– Ping, tudom, hogy haldoklom.

– Nem igaz.

– Érzem. – Shang letette a kulacsot, és a kezét maga mellé ejtette a hóba. – Itt kellene hagynod.

– Nem hagylak itt – mondta Mulan szigorúan. – Velem jössz.

Shang köhögött, szája sarka fanyar, fáradt mosolyra görbült.

– Még mindig nem követed a parancsot, katona? – Megint köhögött, Mulan pedig a takarócsomóért nyúlt, amit Yao és Ling készített a kapitánynak párna gyanánt.

Gondosan Shang feje alá tette, majd letörölgette a halántékáról az izzadsággyöngyöket, mielőtt a bőrére fagytak volna. Amikor a férfi ismét pislogott, a szemei véresek voltak.

– Shang, jól vagy?

Shang a rögtönzött párnába eresztette a fejét.

– Azt hittem, az apámat láttam az imént.

– Tudom – válaszolta gyorsan Mulan. – Őt hívtad. Biztosan álmodtál.

Shang megfordította a fejét, hogy Mulan szemébe nézzen.

– Álmomban még mindig élt – mondta vékony hangon, amiből Mulan rájött, hogy még nem volt ideje elgyászolni az apját. Li tábornok halálhíre túl hirtelen érte őket. – Az apám húsz évig volt tábornok. Kínát védelmezve halt meg. Kicsi korom óta az ő nyomdokaiban akarok járni. – Shangnak sikerült egy rövid nevetést kipréselnie magából. – Én meg már az első csatám után meghalok.

– Nem fogsz m…

– Olyan tábornok akartam lenni, mint az apám – szakította félbe Shang. – Csatákat akartam nyerni, dicsőséget akartam hozni a család nevére. Önző dolog-e azt kívánni, hogy bárcsak élhetnék még? Vajon ez tisztességtelenség tőlem, Ping? Tovább szeretném védeni az országunkat és a császárt.

– Nem – mondta Mulan. – Egyáltalán nem vagy önző vagy tisztességtelen.

Shang hátradőlt, feje a pokrócokon nyugodott.

– Kínának nem csupán a hunokkal kell megküzdenie. A császárnak mindig újabb és újabb fenyegetéssel, új ellenségekkel kell szembenéznie. Erős és bátor férfiakra van szükség az oldalán. Olyanokra, mint te, Ping.

– Shang – próbálkozott ismét Mulan –, ne beszélj így.

– Most, hogy mindennek vége, most, hogy időm ezen a földön lejárt, tudod, mi nyugtat meg? – Shang nem folytatta, ezért Mulan csendesen megkérdezte:

– Mi? – Shang halkan válaszolt:

– Hogy olyan barátra leltem, mint te, Ping. Olyanra, akiben teljesen megbízhatok.

Mulan szemében könnyek gyűltek. Most nem próbálta visszafojtani őket. Tudta, hogy úgysem menne. Nyelt egyet, és elhaló hangon mondta:

– Ne beszélj így! Az én hibám, hogy megsebesültél.

– Nekem eszembe sem jutott volna, hogy az utolsó rakétát a hegynek lőjük – ismerte be Shang. – Azért mentem utánad, hogy visszaszerezzem az ágyút, de te… megmentettél minket. Megtisztelő, hogy megvédhettelek.

Mulannak nem jött szó az ajkára, annyi mindent el akart mondani. El akarta mondani, hogy az ő hibája, hogy Shang megsérült, mert ha jobban figyelt volna, akkor számított volna Shan-Yu támadására. Azt is el akarta mondani neki, hogy Shang a legjobb vezér, jobbat nem is remélhet; hogy egy kevésbé emberséges vezető egyszerűen ott hagyta volna Shan-Yunak, de Shang nem csupán bátor volt, hanem hitt is a katonáiban, és egy csapatként tekintett rájuk.

Mulannak eszébe jutott, milyen büszke volt rá a férfi, amikor végre legyőzte egy páros viadalon. Sosem felejti el azt az elégedett mosolyt, amely beragyogta a kapitány arcát, mikor Mulan rúgása után megtörölte az állát. El akarta mondani neki, hogy csodálja, és mindig is a barátja akart lenni.

De egy hang sem jött ki a torkán. Csak hörgött egyet, olyan hangon, ami nem is tűnt a sajátjának, viszont égette a torkát. Megfordult, és a kulacsát kezdte piszkálni, hogy Shang ne lássa az arcán legördülő könnycseppeket.

– Mit fogsz csinálni, most, hogy vége a háborúnak, Ping? – kérdezte Shang. – Hazamész?

– Haza? – ismételte Mulan a szót. Ezen még nem gondolkozott. Vajon más lesz az élet, mikor hazatér, azután, hogy katonaként szolgált a háborúban? Vagy pont olyan lesz minden, mint régen volt? De hát hogyan is lehetne, azok után, ami történt… azok után, amit tett? – Igen, szeretnék.

Shang megfogta a karját.

– A családod büszke lesz rád, Ping. Hallottam, hogy az apád helyett jöttél. Nagyra becsült harcos volt. Az apám mindig nagy tiszteletben tartotta.

Mulan csöndben maradt. Hogyan is mondhatná el Shangnak, hogy ő igazából lány?

Hogy valójában ellopta az apja páncélját és behívólevelét, hogy csatlakozhasson a sereghez?

Valóban azért tette, hogy megóvja az apját attól, hogy ismét be kelljen vonulnia. Már megöregedett. Sosem épült fel igazán azokból a sérülésekből, amiket Kína védelme közben szerzett, évtizedekkel korábban. Még mindig bottal jár.

Mulan szíve majd’ megszakadt, ha csak rágondolt. Az utolsó estén, amit otthon töltött, megleste, amint Papa karddal a kezében harci pózokat gyakorol. Egy perc sem kellett neki, összeesett, és a sérült lábát dörzsölgette. Mulan, amikor ezt látta, tudta, hogy az apja nem élné túl. Neki kellett bevonulnia helyette.

De az indokai most nem számítottak. Nem fogadott szót a szüleinek, ez becsületsértés volt. Biztosan nagyon dühösek lettek, amikor rájöttek, hogy elment.

Jogosan. Mulan nemcsak hogy nem fogadott szót, de még hazudott is nekik. Becsapta őket.

Épp úgy, ahogy becsapta Shangot is.

Jaj, annyira szerette volna elmondani neki az igazat! De most nem volt alkalmas. Így nem.

A csend kezdett kínossá válni. Mulan tudta, hogy mondania kellene valamit, de mit? Shang szavai annyira őszinték és szívből jövőek voltak. Igaz barátjaként tekintett rá, megbízott benne. Még csak nem is tudott róla, hogy Mulan mindvégig hazudott neki.

„Szerinted ő nagyszerű kapitány – emlékeztette magát. – Ez sosem volt hazugság. Most pedig… most te is barátodként tekintesz rá.”

– Hálás vagyok, hogy a barátod lehetek – mondta csendesen. Shang megint elmosolyodott, de mosolya ezúttal halványabb volt, mint az előbb. Mulan látta, hogy nagyon nehezére esik elrejteni a fájdalmát.

– Megtennél nekem valamit?

– Igen, természetesen – vágta rá Mulan. – Bármit.

Shang az égen vonuló felhőket nézte. Mulan is felnézett.

A felhőket ludak szelték át, olyan volt, mintha hóban gázolnának.

– Vidd haza a hamvaimat anyámnak – suttogta. – Akkor az őseim mellé temethetnek. Nagyon sokat jelentene neki.

– Shang. – A férfi neve megakadt Mulan torkán. Szinte fájt beszélni. – Nem adhatod fel. Tovább kell küzdened! Élned kell!

– Mondd meg neki… hogy ne szomorkodjon. Mondd meg, hogy Apámmal vagyok.

Mulan az ajkába harapott. Reszketett, de nem a hidegtől. Az a reménytelenség Shang arcán! Biztos volt a szavaiban, abban, hogy meg fog halni. Ez nem lehet!

Forróság öntötte el a lány torkát, és nagyon erősen kellett küzdenie a sírás ellen. Nem hagyhatta, hogy Shang szavai ilyen könnyen összetörjék őt.

Megfogta a férfi hideg, petyhüdt kezét, és ujjai közé fonta az ujjait. Gyöngéden megszorította.

– Igen – suttogta megígérem. Te viszont…

– Ping – szakította félbe Shang. – Ne hibáztasd magad. – A férfi ismét halványan mosolygott. Mulannak azonban sokkal jobban fájt ez a mosoly, mint amennyire megnyugodhatott volna tőle.

Ökölbe szorította a kezét, olyannyira, hogy körmei a tenyerébe vájtak. Halk zokogás hagyta el a torkát. A tüdeje égett.

– Tovább kell küzdened! Néhány napon belül elérjük a Császárvárost. Csak tarts ki, Shang, kérlek!

– Legalább már tudom… – Shang megállt, hogy levegőt vegyen, majd ismét behunyta a szemét. – Most… már tudom…  hogy Kína jó kezekben lesz.

Negyedik fejezet

Már sötét volt, mire Mulannak sikerült leereszkednie a hegyekből, és utolérnie a többieket. Lámpást gyújtott, hogy könnyebben odataláljanak a táborhoz. Fényében látta Shang lélegzetének páráját. Reszketett. A hágóból kiérve melegebbre fordult az idő, de még mindig fagyos volt a levegő, és Mulan tudta, hogy az éjjel csak még hidegebb lesz. Betakargatta Shangot, aztán gyorsításra ösztökélte Khant.

– Már majdnem ott vagyunk – mondogatta, bár afelől nem volt teljesen biztos, hogy a lovat vagy az alvó Shangot akarja biztatni ezzel. – Már majdnem ott vagyunk, mindjárt megérkezünk.

A katonák a hegy lábánál, egy kis erdő szélén vertek tábort.

Mulan szíve repesett a füstölgő tábortűz, a frissen vágott rakás fa és a csoportnyi nagy, széltől óvó sátor láttán. Úgy tűnt, Khan szíve is! A ló, amint meglátta a tüzet, gyorsítani kezdett.

– Ping! – Yao és Ling megindult felé, hogy segítsenek levenni Shangot Khan hátáról. Chi Fu is látta Mulant, de ő csak karba tett kézzel meredt a barátaira.

– Ti ketten meg hová mentek? – kiáltott rájuk. – Gyertek csak ide vissza!

– Vágunk még fát – válaszolta Ling. – Nemsokára visszajövünk!

– Parancsszegő banditák! – recsegte a császár tanácsosa, aztán elhúzta a sátra függönyét, és elindult befelé. Közben hátrapillantott Mulanra. – Tudtam én, hogy ez a Li kapitány még nem áll készen arra, hogy csapatot vezessen. Tudtam, hogy nem érdemel ekkora felelősséget. És most lám: ha a katonái rendesen megtanulták volna követni a parancsait, bizony nem haldokolna.

Yao meglengette az öklét.

– A kapitány nem halott!

De Chi Fu egyszerűen sarkon fordult, és bevonult a sátrába.

Mulan az ajkába harapott, és a barátaihoz fordult:

– Köszönöm, hogy segítetek.

– Már aggódtunk, hogy eltévedtél – válaszolta Ling. – Hogy van Li kapitány?

Mulan megrázta a fejét. Szemei fel voltak dagadva, a hangja pedig nyers volt.

– Nem valami fényesen.

Yao leeresztette a vállát. Általában ő volt a legharciasabb katona a csapatban, de most még a monoklis szeme is szomorúan nézett.

– Fogtunk néhány galambot. Chien-Po épp levest főz. Hozok egy kicsit.

– Rendben – mondta Mulan fáradtan. Azon tűnődött, vajon mióta nem evett. Hogyan is lehetne ő éhes, miközben Shang az életéért küzd? De azért mosolyt erőltetett az arcára.

– Shangnak jót tenne egy finom, forró leves. Van még szabad sátor?

– Vidd az enyémet – ajánlkozott Ling, és a sátrára mutatott. – Elkészítettük nektek.

Mulan hálásan nézett a barátaira.

– Srácok, ti vagytok a legjobbak!

– Ez a legkevesebb – vonta meg a vállát Ling. Shang hóna alá nyúlt, Yao pedig a kapitány lábát emelte fel, úgy vitték a sátorhoz.

– Ti meg mit műveltek? – kiáltotta Chi Fu, aki fejét a sátrából kidugva figyelte, amint a katonák Ling sátrába viszik a kapitányt. – Megmondtam, hogy senki sem segíthet Ping-nek!

– Felállítottuk a tábort – vitatkozott Yao. – Mit számít, hogy most segítünk-e neki vagy sem? Jelentsd a nevem, ha akarod.

– Engem is.

– És engem is! – csatlakozott hozzájuk Chien-Po, a kezében egy merőkanállal. Chi Fu felmordult, és dühösen a tekercsébe firkált.

– Jelentelek is!

Chien-Po megvonta a vállát.

– Mindjárt kész a vacsora! – mondta olyan vidáman, amennyire csak tellett most tőle. A tűz felett üst gőzölgött, Mulan pedig beszívta a forró, friss leves zamatos, finom illatát.

A katonák az üst köré gyűltek levest szürcsölgetni, Chi-en-Po pedig segített Mulannak és a többieknek befektetni Shangot Ling sátrába.

A táborban a legtöbb sátor nyeregpokrócokból, köpenyekből és állati bőrökből volt összefércelve, de Lingnek valahonnan sikerült egy hun sátrat szereznie. A háromszög alakú tetőt farudak tartották, a ponyva pedig vastag muszlinból készült, mint a Wu Zong tábor barakkjaiban használt sátraik. Chien-Po alig fért be.

– Csináltunk neki faágyat – mondta Chien-Po, és a sátor közepén álló, sebtiben barkácsolt fekhelyre mutatott, amit fölösleges takarók vékony rétegével párnáztak ki. – Így sokkal kényelmesebben fog tudni utazni. Holnap segítünk vinni őt.

Mulan szívét elöntötte a meleg, és ettől jó kedvre derült. A barátai mindenre gondoltak! A sátorban még egy kis sámli is állt, mellette egy vödör tiszta víz, és néhány összehajtogatott rongy.

Mulan a vízbe mártotta az egyik rongyot, kifacsarta, majd elkezdte letekerni Shang kötését, hogy kitisztíthassa a sebet.

Yao és Ling két gőzölgő tányér levessel tért vissza.

– Én majd eszem később – mondta Mulan. – Most sok a dolgom. – Egy másik rongyba havat tett, és az egészet Shang homlokára helyezte.

Ling leguggolt a kapitány mellé, és megpróbálta megetetni a levessel.

– Még mindig nincs magánál.

Mulan bólintott.

– Néhány órája felébredt, de azóta semmi. – Nyelt egyet, és megpróbált derűlátó maradni. – De a vérzés elállt, úgyhogy nem kell elégetnünk a sebszéleket. – Megkönnyebbülten sóhajtott. – És nem hiszem, hogy elfertőződött volna, ami jó hír. – Lágy hangon folytatta: – Csak a lázát nem tudom enyhíteni.

Odakint a szél fütyült, és csapkodta a sátor ponyváját. Mulan az egyik faoszlopnak támaszkodott, és elkezdte levenni a páncélját. Eddig észre sem vette, milyen fáradt, mennyire sajognak az izmai, és a teste mennyire követeli a pihenést. Alig tudta egyenesen tartani a vállát.

– Muszáj enned valamit – állapította meg Yao a lányt szemlélve.

– És aludnod is kell – mondta Chien-Po, aki észrevette a sötét karikákat Mulan szeme alatt.

Mulan azonban csak a fejét rázta.

– Shang csakis azért sérült meg, mert megmentett Shan-Yutól. Az én kötelességem, hogy gondoskodjak róla.

– Felváltva őrködhetünk mellette.

– Ti hárman már így is nagyon sokat segítettetek. Nagyon keményen harcoltunk ma, és szükségünk van a pihenésre. – Mulan hangja határozott volt. Senki sem mert vitatkozni vele.

Yao vállon veregette.

– Jól van, Ping – mondta kelletlenül. – Menni fog! De szólj, ha bármire szükséged van. Odakint leszünk.

– Szólok – ígérte meg Mulan.

Ahogy a katonák elhagyták a sátrat, Mushu is előmászott rejtekhelyéről, azaz Mulan hátizsákjából, és a lány mellé lépett.

Mulan arcát a tenyerébe temetve térdepelt a földön.

– Mi van, ha nem kel fel, Mushu? – suttogta. – Mi lesz, ha meghal? – Mulant kísértette Shang kérése, hogy vigye haza a hamvait az anyjának. Hát ő maga is azt hiszi, hogy meg fog halni! – Mindez miattam van!

– Ne hibáztasd magad! – mondta Mushu, miközben felmászott a rongykupac tetejére. – Nem vagy felelős azért, ami Shanggal történt.

– De ha jobb harcos lennék, ha felkészültem volna Shan-Yu támadására, akkor…

– Hé! – Mushu a karmával megkocogtatta Mulan vállát. – Ha te nem lennél, már mindenki halott lenne. Ezt ne felejtsd el! Megvédted a csapatod. Megmentetted a hazádat. Nem menthetsz meg egyszerre mindenkit.

Mulan nem válaszolt. A szíve mélyén attól tartott, hogy Mushunak igaza van.

Nagyon nehezére esett ébren maradni. Dörzsölgette lüktető halántékát, a fájdalom a szemébe sugárzott. Megígérte magának, hogy egész éjjel vigyáz Shangra, de annyira álmos volt!

Odakint lassan kialudt a tűz, és Mulan egy pillanatra magára hagyta Shangot, hogy tegyen még fát a parázsra. Csillagtalan, sötét égbolt feszült a csendes tábor felett. Yao és Ling, akik éjjeli őrségbe voltak osztva, elbóbiskoltak. Mikor Mulan visszatért a sátorba, hallotta, hogy Mushu is horkol. Még Cri-Kee is aludt, kényelmesen feküdt a sárkány pikkelyes hasán.

Mulanba hirtelen belehasított a magány. A sátorfának támaszkodva nézte Shangot. A férfi mozdulatlanul, hang nélkül feküdt, amióta csak megérkeztek. Mulan csak mellkasa lágy mozgásából, időnként megránduló szemöldökéből és arcának halovány színeiből tudta, hogy még él.

Sehogy sem tudta megitatni vele Chien-Po levesét. Valahányszor a férfi ajkához illesztette a tálat, a leves egyszerűen kifolyt a szájából. Csak fogainak koccanása árulkodott rettenetes fájdalmairól.

Mulan csak nézte őt, és várt, hátha valamilyenjeiét adja annak, hogy ébren van. De semmi sem történt.

A leves már kihűlt, majdnem meg is fagyott. Mulan belepiszkált egy evőpálcikával, hogy a tetejét borító jégréteg alól kiszürcsölje a folyadékot. Amikor a jég megrepedt, az ajkához emelte a tálat, és egyetlen kortyolással lenyelte a folyadékot.

Ivás közben becsukta a szemét, és azt képzelte, hogy a nagymamája kásáját önti le a torkán. Mit nem adott volna most egy tál forró halas rizskásáért! Zöldhagymával megszórva, szezámolajjal nyakon öntve! Még az édesanyja gyógyfüves levesét is szívesen megette volna! Amikor Mulan kicsi volt, Fa Li szinte mindennap zsályalevest készített. Hogy mennyire utálta a szagát és a csípős ízét! A felszeletelt gyökeret inkább kipiszkálta belőle, és csak az édes goji bogyót ette meg.

Honvágya volt.

– Ha felkelsz, Shang – mondta hangosan –, meghívlak vacsorára. Nem, nem én főzök. Nekem még sokat kell tanulnom. De a nagymamám…! Nai-nai Kína legjobb szakácsa! A sertéshúsos gombócai illatától még a holtak is feltámadnak! – Először összerándult attól, amit mondott, de aztán sikerült egy kicsit nevetnie. – Na, mit mondasz?

Várt.

De természetesen nem jött válasz.

Mulan csalódott lett, és ostobának is érezte magát, úgyhogy inkább arrébb tette a tányért. A gyomra még mindig korgott, de már nem olyan hangosan.

Egyik könyökére támaszkodva lefeküdt Shang mellé, és gyengéden elsimított egy bajtincset a férfi arcából. Shang még mindig összeszorította az állkapcsát, de a homloka sima volt, légzése csöndes. Sokkal békésebbnek tűnt, mint korábban.

Mulan összegömbölyödött, és a kezére fektette a fejét. Azon tűnődött, vajon Shang álmodik-e. Az otthonáról, a családjáról, a barátairól odahaza. Remélte. Remélte, hogy Shang küzd az életéért.

Rájött, milyen keveset tud a férfiról. Semmit sem tudott a családjáról, azon kívül, hogy az apja volt a császár legbizalmasabb tábornoka. Nem tudta, hogyan nőtt fel, mit szeretett olvasni, mi volt a kedvenc étele, sőt, igazából még csak azt sem tudta, honnan jött.

Vezetőként Shang nem igazán barátkozott a csapattal. Nem vett részt a viccelődésekben, az ivójátékokban. Evés után mindig visszavonult a sátrába, hogy a térképeket és a háborús terveket tanulmányozza.

És nem is kereste senki. Mulan azt kívánta, bárcsak jobban ismerné. Egészen idáig fel sem fogta, mennyire elszántan igyekezett Shang csapattá kovácsolni az osztagot. Más kapitány valószínűleg a nevét sem jegyezte volna meg. De Shang ott futott mellette, a többi újonc között, hogy megbizonyosodjon afelől, senkit sem hagynak le. Egyesével formálta minden katona gyengeségét előnnyé, sőt, még az életét is kockára tette – Mulanért.

„Úgy gondolkozol, mintha biztos lennél benne, hogy meg fog halni” – korholta magát a lány.

A kapitány mellkasának mozgását figyelte, de az annyira észrevétlenül emelkedett és süllyedt, hogy Mulan azon tűnődött, vajon csak képzeli-e. Nem is hallotta Shang lélegzetét. Kezét a férfi csuklóján tartva kereste a pulzusát.

Még érezte. Csak nagyon halványan.

– Shang nem fog meghalni – suttogta maga elé, majd zokogni kezdett. – Nem fog.

De erről még magát sem tudta teljesen meggyőzni. Szemei megteltek könnyel, és minél inkább próbálta elfojtani az érzéseit, annál jobban fájt a gombóc a torkában. Könnyei a szája sarkáig gördültek, érezte a sós ízt, megtörölte az arcát. Fejét könnyűnek érezte, kezei reszkettek. Kétségei miatt a fáradtságát okolta, mely egyre inkább elhatalmasodott rajta.

„Aludnod kell – könyörgött a teste. – Csak egy kicsit! Csak néhány percet!”

„Nem. – A világ forogni kezdett Mulan körül. Szemei félig lecsukódtak. – Figyelnem kell Shangra. Figyelnem… kell…”

„Nem leszel képes gondoskodni róla, ha nem gondoskodsz előbb magadról. Aludj! Csak egy kicsit.”

„Csak egy kicsit.” A lány végül felállt Shang mellől, és a sátor hátsó sarkába botorkált, majd a póznának dőlt. Karjait keresztbe vetette a mellkasán, lábát kinyújtotta a deres füvön. Légzése lelassult.

Arra ébredt, hogy az arcát szél simogatja. Nem tudta, meddig aludt – percekig, esetleg órákig?

Szemébe sütött a holdvilág. Kinyílt a sátor ajtaja? Mulan aggódva kezdett feltápászkodni, hogy behúzza a ponyvát, ami mögül fagyos szél áramlott a sátorba.

De aztán földbe gyökerezett a lába.

Nem a holdfény, és nem is a nyitott sátorponyva keltette fel.

Egy férfi hajolt Shang fölé. Katonai egyenruhát viselt, de nem az ő csapatukból valót. Furcsa. A legközelebbi falu is több napnyi járóföldre van tőlük.

De ami még furcsább, hogy a férfi ragyogott. Vajon Mulan csak álmodott? Megdörzsölte a szemét, de az alak még mindig fénylett.

Tetőtől talpig zöldeskék fényben derengett, mint egy lámpás az óceán mélyén. Szellemszerű arca volt a legfényesebb, így Mulan nem tudta kivenni a vonásait. Hangja lágy és mély volt.

– Kérlek, ne halj meg – mondta az alak Shangnak. – Még nem jött el az időd.

Mulan felemelkedett, vigyázva, hogy továbbra is takarja a sötétség. Nem ismerte fel az idegent, és a rangját sem tudta megállapítani, mert a ruhája is épp olyan kék volt, mint a teste többi része. Azt azonban észrevette, hogy a páncélja jobb minőségű, mint Shangé. Ez jelezte, hogy talán magas rangú tiszt.

Egy tábornok!

– Fiam – mondta a tábornok –, hallasz engem?

Mulan visszatartotta a lélegzetét. „Fiam?” Ha ez a férfi Shang apja, akkor ő… Li tábornok!

„Nem, ez lehetetlen! Li tábornok meghalt. Biztos csak álmodom. Annyira fáradt vagyok, hogy még az álmaimnak is tudatában vagyok.” Mulan visszaroskadt a sarokba. Li tábornok teste vízkék színben derengett, csizmái – Mulan úgy látta – alig érintették a földet.

„Ez biztos nem a valóság. Vissza kellene mennem aludni.”

De egyszerűen nem bírt. Li tábornok a fia fölé hajolva sír, így nem megy! Mulan látta, mint reszket a férfi válla, amikor kifújja a levegőt. Szaggatott, bánatos lélegzet volt, mely mélyen megérintette Mulant. Ha ez a szellem, ez a lélek valóban Shang apja, akkor mindent meg kell tennie, hogy enyhítse a szenvedéseiket.

Tett egy lépést a férfi felé. Nem tudta, hogy vajon a tábornok észrevette-e. Figyelmét csakis a fiára összpontosította.

– Emlékszel, Shang, amikor gyerek voltál? – merengett. – Már akkor te voltál a legügyesebb diákom. Emlékszel, mennyit szidott ma, amiért csak hadtörténelmet voltál hajlandó tanulni, világtörténelmet pedig nem? Emlékszel, amikor lövőgyakorlaton céltáblának használtad a citeráját? Meg kellett, hogy dorgáljalak, de belül nagyon büszke voltam rád! Semmitől sem féltél, csak attól, hogy nekem csalódást okozol. És amikor eljött az idő, hogy a saját csapatodat vezesd harcba, olyan nagy reményeket fűztem hozzád! De sajnos alábecsültem Shan-Yu seregét. Cserben hagytalak, fiam.

Mulan összepréselte az ajkát, nem igazán tudta, hogyan szólítson meg egy szellemet.

– Li tábornok?

Shang édesapja felé fordult, Mulannak pedig a lélegzete is elállt. A tábornok ijesztően hasonlított a fiára: ugyanolyan fürkésző, sötét szemük volt, felette komoly szemöldökkel; az álluk egyformán szögletes. A tábornok halántéka azonban őszbe hajlott, és arcának alsó ívét gondosan nyírt szakáll keretezte.

Mulan összeszedte magát.

– Ping vagyok. A fiad… – Hirtelen nem tudta, mit mondjon. Katonája? Újonca? – A fiad barátja vagyok.

Li tábornok vonásai meglágyultak e szó hallatán, és meghajtotta a fejét.

– Á, értem. Köszönöm, hogy vigyázol rá, Ping. Hamarosan fel leszel mentve e kötelesség alól.

Mulan a homlokát ráncolta. Vajon hogy érti azt, hogy fel lesz mentve? Shang meg fog halni? Meg akarta kérdezni a tábornokot, de torkán akadt a szó. Inkább azt kérdezte:

– Li tábornok, bocsásd meg a kérdésemet, de hogyhogy itt vagy?

– Shang nem éli túl az éjjelt – mondta a férfi szomorúan, anélkül, hogy Mulan kérdésére választ adott volna. – Csatlakozik hozzám az Alvilágban.

– Uram… – krákogott Mulan. Úgy érezte, a szavak lassan kúsznak ki a száján. – Hogy érted ezt? Nem mondhatod, hogy Li kapitány meg fog h…

– De, igen – szakította félbe Li tábornok. – Köszönök mindent, amit tettél. Sajnos a fiamat semmi sem mentheti meg. Shang lelke már úton van Diyuba. Reggelre átkel.

Diyu. Mulan nagymamája kislány korában mesélt neki az Alvilágról. Azt mondta, az emberek haláluk után alászállnak Diyuba, hogy ott kiderüljön, jók vagy rosszak voltak-e. Diyu ura, Yama király dönti el, hogy a Földön eltöltött ideje alapján meddig kell valakinek az Alvilágban maradnia szellemként. Vannak, akik egy évig várnak, mások évszázadokig. És vannak, akik sosem jutnak ki onnan. Belőlük lesznek a démonok.

– Légy jó kislány – mondta mindig Fa Nagyi –, vagy Yama király démont csinál belőled! Tiszteld az őseidet, különben egyikük sem fog üdvözölni, amikor megérkezel Diyuba, és nem mutatnak utat az Alvilágban.

Mulan pislogott. Ezek a mesék… csak népi hiedelmek. Legendák. Ugye?

– Nem – suttogta, és a fejét rázta. – Nem. Kell, hogy legyezi valami módja annak, hogy megmenthessük.

– Attól tartok, nincs.

– Te lélek vagy – érvelt Mulan. – Mégis sikerült átlépned a határt a mi világunk és Diyu között. Biztosan tudod, hogyan menthetném meg Shangot.

Li tábornok habozott. Arca gyászba borult.

– Nem lenne szabad itt lennem. Családom hálával tartozik neked, Ping, amiért az elmúlt órákban őrködtél Shang mellett.

– Nem – vágott közbe Mulan. – Nem tartoztok hálával! Én tartozom hálával Shangnak. Miattam haldoklik. A fiad megmentett Shan-Yu kardjától. Nélküle halott lennék. Én vagyok az ő adósa. És bármit megteszek, hogy megmentsem az életét.

Li tábornok kíváncsian meredt rá.

– Bármit?

– Igen – suttogta Mulan. – Mondd, van rá mód, hogy megmentsem? Hallottam szavaidat: még nincs itt az ideje, hogy meghaljon. A fiad jó ember. Kérlek, segíts, hogy megmenthessem!

Li tábornok elgondolkodva simogatta a szakállát.

– Van rá mód – jelentette ki végül –, csak éppen lehetetlen.

– Mondd el!

– Csak akkor menthetjük meg, ha elérjük, hogy Yama király megváltoztassa a döntését – mondta a tábornok. – De Shang neve már megjelent az uralkodó ítéletkönyvében. Onnan már nem lehet kitörölni.

– Csak az lehetetlen, amit meg sem próbálok – jelentette ki eltökélten Mulan. – Én viszont megpróbálom.

– Különösen bátor férfi vagy, Ping. – A tábornok hangjában halvány remény csengett. Bólintott. – Szükséged is lesz a bátorságodra, ha meg akarod menteni a fiamat. De előbb azt javaslom, ébredj fel!

Mulan oldalra billentette a fejét.

– Mi?

Látása elhomályosult, aztán egy hatalmas gong hangját hallotta. Felriadt, és beverte a fejét a sátorfába. Csöngött a füle. A halántékát dörzsölgette.

Nem Shang mellett állt az imént? Most meg megint itt fekszik a sarokban, a páncélja egy kupacban hever mellette.

Idegesen a földbe rúgott. Valóban csak álmodott?

Felült, és Shangra meredt. Ugyanolyan mozdulatlanul feküdt, mint eddig, de még lélegzett.

Ez nagy megkönnyebbülés volt! Aztán Mulannak eszébe jutott, mit mondott Li tábornok: Shang reggelre meghal.

Mulan kikukucskált a sátorból a sötét, fekete éjszakába. Egy csillagot sem látott. Még bizonyára több óra van hajnalig.

Visszaült, és reszketve összefonta a karját. Mushu és Cri-Kee aludt, gongnak pedig nyoma sem volt.

„Lehet, hogy meg fogok őrülni – gondolta. – Először Li tábornokkal álmodom, most meg ez.”

De aztán…

– PIIIIING! – üvöltötte egy szörnyeteg. A gong ismét megszólalt: BOOOMMMMMM! Aztán megint az üvöltés hallatszódott:

– PIIING!

Ötödik fejezet

Mulan kapkodva magára öltötte a páncélját, megragadta a kardját, és kinyitotta a sátorajtót, hogy szembenézzen azzal, aki a nevét üvöltötte – bárki vagy bármi is legyen az.

De odakint senki sem volt.

A tábor nyugodt volt. Mostanra még a parázs is kialudt. Mindent sötétség borított, csak az alvó katonák ritmikus légzése fogadta.

Mulan a homlokát ráncolta. Esküdni mert volna rá, hogy hallott valamit, de bizonyára tévedett. Ám ahogy visszafordult a sátorba, ismét suhogást hallott a távolból.

– Hát itt vagy – dörögte egy mély hang.

Mulan azonnal megpördült, és felemelte a kardját. Azt hitte, a hunok vették körbe a tábort, de még mindig egyedül volt.

Vagy legalábbis úgy tűnt.

– Ne vesztegesd az időt! – A betolakodó olyan hangosan beszélt, hogy az egész tábornak fel kellett volna ébrednie a hangjára. Azonban meg sem mozdult senki. Hát nem hallották ezt az üvöltést?

– Katona vagy, vagy sírkő? Senki sem szólt, hogy sietnünk kell?

Mulan elindult a sátortáborban a hang irányába. Óvatosan átlépte az alvó barátait, aztán egy sötét zugban álló, vastag fatörzs felé vette az irányt.

– Ki van ott? Mutasd magad!

A betolakodó felmordult.

– Mutassam meg magam? De hát éppen előtted állok! Nézz fel!

Mulan felemelte a tekintetét, aztán döbbenten hátraugrott.

Nem fatörzs volt előtte, hanem egy hatalmas kőoroszlán! Olyan magas volt, mint Khan, és olyan hosszú, mint Mulan sátra. Kerek szeme a narancs és a datolyaszilva színeiben játszott. Nyakában hatalmas, elegáns jádemedál függött. Mellső mancsait kinyújtóztatta a hóban, megvillantva tűhegyes karmait.

Mulan megforgatta a kardját, és kinyitotta a száját, hogy odakiáltson a többi katonának, de a kőoroszlán ekkor egyik lábával a holdfénybe lépett. Mulannak elakadt a lélegzete.

– Mi… mi vagy te?

– A nevem ShiShi – jelentette be a kőoroszlán büszke, királyhoz méltó hangon, majd Mulanra sandított, azt várva, hogy a lány elámuljon. De Mulan nem szólt semmit.

– Én vagyok a Li család őrző-védője. Generációk óta az én feladatom segíteni a Li hősö…

– Azért vagy itt, hogy segíts Shangon? – vágott közbe Mulan. Hátrapillantott a sátrára, amiben saját őrző-védője, Mushu aludta az igazak álmát.

ShiShi a szemöldökét ráncolta.

– Csak nem gondoltad, hogy egyedül csinálod végig? – Az oroszlán résnyire szűkült szemmel meredt a lányra, majd lenézően fújtatott. – Kétségtelen, miért hívott engem a tábornok. Soványabb vagy, mint gondoltam. Kicsi és pontatlan – ezek nagyon aggasztó tulajdonságai egy katonának.

Mulan elengedte a sértéseket a füle mellett. ShiShi szavaira felcsillant a szeme, és remény töltötte meg a szívét.

– Shang apja küldött?

– Megígérted neki, hogy megmented a fiát, nem? Azért vagyok itt, hogy segítsek betartani az ígéreted… bár kezdem úgy gondolni, hogy ez egy meddő küldetés. Te nem vagy az Alvilágba való.

– Ezt csak egy módon tudhatjuk meg – mondta Mulan. – Odaviszel?

– Mássz fel a hátamra – fújtatott ShiSln. – Csak óvatosan a kötelekkel, és ne húzd a sörényem!

A sörénye, annak ellenére, hogy kőből készült, igen sűrű és göndör volt. Mulan a szépen kidolgozott kötelek után nyúlt, aztán habozott. Azon tűnődött, felébressze-e Mushut, hogy tartson vele.

„Á, nem, csak le akarna beszélni róla. Azt mondaná, túl veszélyes.”

Veszélyes vagy sem, a lány már döntött. Ha csak egy kis esély is van arra, hogy Shang túlélje, nem fogja hagyni, hogy meghaljon.

– Siess, kiskatona – vakkantotta ShiShi. – Nincs sok időnk.

Mulan megragadta ShiShi köteleit, és a hátára ült. Mielőtt még bármit is kérdezhetett volna, az oroszlán ijesztő bömbölésben tört ki.

A föld hirtelen rázkódni kezdett, majd megnyílt alattuk. A rengéstől Mulan hátrarándult, a kardja kihullott a kezéből, és csörömpölve a földre esett.

– A kardom! – kiáltotta, és megpróbált leugrani ShiShi-ről, hogy visszaszerezze. – Várj, ez az apámé! – De az oroszlán nem hallotta a hangját, mivel alattuk rázkódott a föld, és üvöltésétől visszhangzott az egész tábor.

– Remélem, jó a gyomrod, kiskatona! – kiáltotta, aztán minden további nélkül beugrott a hasadékba.

Zuhanni kezdtek Diyu, az Alvilág mélye félé.

Hatodik fejezet

Mulan két kézzel kapaszkodott ShiShi sörényébe. Úgy összeszorította az öklét, hogy már szinte érezte, ahogy a bütykei kifehérednek. Látni nem látta, mert a Diyuba vezető verem olyan sötét volt, hogy azt sem tudta megmondani, zuhannak-e, vagy egy kötélen ereszkednek. Akár be is csukhatta volna a szemét.

Most nagyon jól jött, hogy nem evett valami sokat. Még üres gyomorral is úgy érezte, hogy a belső szervei felkavarodnak és összetekerednek esés közben.

„Légy erős – biztatta magát –, légy erős Shangért!”

Nem tudta, mennyi ideig nyomta az arcát ShiShi kőfejéhez. Az idő megnyúlt és kifacsarodott az Alvilágban. Mulan esés közben csak levegő után kapkodott.

Aztán ShiShi nagy dobbanással egyszer csak földet ért.

– Megvagy, kiskatona? – Mulan zihált, és megvárta, amíg a gyomra lecsillapodik.

– Megvagyok.

A kőoroszlán felmordult. Hangjából ítélve úgy tűnt, félig-meddig le van nyűgözve, hogy a lány még mindig egyben van, másrészt viszont csalódott, mert Mulan nem ijedt meg az eséstói.

– A fiúknak általában hányingere lesz útközben.

„Nem vagyok fiú” – gondolta Mulan, de nem szólt semmit, csak lemászott ShiShi hátáról. Még mindig sötét volt, így hát jó időbe tellett, mire észrevette, ShiShi megváltozott.

– Te… – A faragott kőnek már nyoma sem volt. Az oroszlán testét hullámos bunda borította, a sörénye pedig vastag volt és sűrű.

– Igen-igen – szakította félbe ShiShi –, ilyennek látnál, ha a te őrző-védőd lennék. Tudom, csodálatos vagyok. E hely varázsának köszönd, hogy így láthatsz. Másként, mivel nem vagy a Li család tagja, nem részesülnél ekkora megtiszteltetésben.

Mulan a szemét forgatta a sötétben. Ennyire még Mushu sem volt arrogáns.

Leporolta a nadrágját, és mély levegőt vett. A levegő nedves volt és dohos, de legalább egy kicsit melegebb, mint odafent. Miután annyi időt töltött a hóban, már el is felejtette, milyen érzés, amikor az ember nem fázik.

A szeme lassan hozzászokott a sötétséghez. A mennyezetről éles, hegyes sztalaktitok csüngtek alá. A derengő fényben úgy csillogtak, mint a pengék, de amikor kinyújtotta a karját, hogy megérintsen egyet…

– Mészkő mormogta. Valamiféle barlangban voltak. – Ez Diyu?

– Nem egészen – válaszolta ShiShi, halkan, de szigorúan. Előttük, a barlang mélyén egy cinóbervörös kapu körvonalai sejlettek elő a barlang rücskös kövei közül. ShiShi a kapu felé bökött a fejével. – Siessünk. Az lesz a legjobb, ha nem…

– …látnak meg minket – fejezte be Mulan suttogva ShiShi intését. A közelben árnyak táncoltak, és lépéseket is hallott a sötétben. Mulannak tátva maradt a szája, mikor rájött, hogy nincsenek egyedül.

Rettenetes kinézetű teremtmények hordája vette körül őket. Dülledő, sárga szemük olyan volt, mint a hold, pupillájuk vérvörös. Némelyiküknek szarva volt, másoknak pikkelyes bőre, és volt, akinek a bundája olyan vastag volt, mint a medvéknek. Nem hasonlítottak egymásra. Ördögi jellegzetességeik ellenére azonban az emberekhez hasonlóan két lábon álltak, és kettő – vagy négy – kezük volt.

Démonok.

– Tilos az átjárás – sziszegték, lándzsáikat és kardjaikat Mulan és ShiShi torkának szegezve. – Itt nem mehettek át.

ShiShi rájuk vicsorgott.

– Dolgom van itt.

– Tilos az átjárás. A betolakodók meghalnak.

– Nos, nekem az nem megy – fújtatott ShiShi. – Én kőből vagyok.

Mulan rájött, hogy a démonok őrök. A kapu két, cinóbervörös szárnyára pillantott. Az lesz az átjáró Diyuba.

– Az még él – állapította meg az egyik démon Mulant vizslatva. Tintakék fejbőréből fehér hajszálak álltak ki, és a többiekkel ellentétben nála két fegyver is volt. A démon megszaglászta a lányt, Mulan pedig azt kívánta, bárcsak nála lenne a kardja. – Még friss!

A démonőrök most mind a lány felé fordultak.

Remek.

Mulan a barlang fala felé hátrált az őt körbevevő démonok elől. Mielőtt túl közel értek volna, felugrott, és letört egy sztalaktitot. Feje fölé emelte a rögtönzött fegyvert, készen állt, hogy lecsapjon arra, aki először rátámad. Ezek a démonok olyan sokan voltak!

„Valószínűleg erősebbek, mint az emberek” – gondolta dagadó izmaikat, hajlott karmaikat, rothadó, éles fogaikat szemlélve.

– Azért jöttünk, hogy találkozzunk Yama királlyal – kiáltotta. – Engedjétek meg, hogy belépjünk.

– Tilos az átjárás – kántálták a démonok. – Főleg az embereknek!

– Nem tudjátok, ki vagyok? – mennydörögte ShiShi. Farkával ide-oda csapkodott, hogy a démonok ne jöhessenek a közelébe. Megvillantotta a fogait. – Én vagyok Li tábornok nagyra becsült családjának legendás őrző-védője. Nyissátok ki azt a kaput, és eresszetek be a fiúval együtt – vagy Yama király haragjával kell szembenéznetek!

Néhány őr habozni kezdett.

– Mindannyiótokat megbüntet – mondta Mulan egyetértően. – Le fog… Le fog…

– Le fog hajítani titeket a Lángok hegyéről – mondta ShiShi ördögi hangon. – Vagy ami még jobb: a folyóba vet titeket.

Mulannak fogalma sem volt róla, miről beszél ShiShi, de fenyegetései nagy hatással voltak a démonokra. Fegyverüket leeresztették, és egyre jobban elbizonytalanodtak.

– És mi van az élőlénnyel? – kérdezte a kék démon, fejével Mulan felé intve.

– Ő az én kis katonám – válaszolta ShiShi. – Ő… nem teljesen ember. Tündérvér csörgedezik az ereiben.

– De hát olyan kicsi.

– Erősebb vagyok, mint amilyennek tűnök – állt ki magáért Mulan. A hozzá legközelebb álló démon felé rúgott, amitől annak kettétört a lándzsája.

A kék démon nem tűnt meggyőzöttnek, de azért leeresztette a fegyverét.

– Na jó. Hagyjuk, hogy Yama király döntsön. Nyissátok ki a kaput, és vigyétek át őket a hídon.

Hídon?

A kék démon elvette Mulantól a sztalaktitot, és porrá zúzta a markában. Valaki kötelet kötött a lány csuklójára, és a cinóbervörös kapu felé kezdte lökdösni. A többi démon hangos trappolással követte őket. Fegyvereiket játékosan végighúzták a sztalaktitokon.

A kapu festésének friss, élénk színe elütött a sötét környezettől. Egyik szárnyán sem volt rács vagy kilincs, így nem lehetett sem kinyitni, sem belökni. A fa ajtókazettákat kerek, bronzból készült démonfejek díszítették. A domborművek szemében tűz égett. Mulan esküdni mert volna rá, hogy mind őt nézi. Az arcok között volt, amelyik mosolygott, volt, amelyik a homlokát ráncolta, és többen vicsorogtak.

– Íme – mormogta ShiShi a lány mellett –, Diyu kapui. Az Alvilág bejárata.

A kapu két oldalán két démon állt. Türelmetlenül dobogtak a lábukkal, aztán benyomtak egyet-egyet a démonfejek közül, de olyan gyorsan, hogy Mulan nem tudta volna megmondani, melyikhez értek hozzá. A kapu hangosan megrázkódott, aztán elkezdett kinyílni. Amint már elég szélesre tárult ahhoz, hogy Mulan átférjen, a démonok egyszerűen átnyomták rajta a lányt. ShiShi is megjelent mellette.

– Ne nézz már ilyen hülyén – vihogott a kék démon. – Most már az Alvilágban vagy!

Diyu kapui bezárultak mögöttük, de Mulan nem nézett hátra. Az elé tárulkozó látvány szinte el is feledtette vele, hogy honnan jött.

Nagy, üres térségben találta magát egy sziklapárkányon. Elakadt a lélegzete. A kék démon gúnyolódása visszhangzott a hatalmas helyiségben, alattuk pedig egy folyó csobogása utalt a barlangterem mélységére. Ez a helyiség minden irányban ezerszer nagyobb volt, mint a barlang, amiben az előbb álltak. Mulan alig látott el a túlsó oldaláig.

Aztán kiderült, hogy éppen a túloldal felé tartanak. A démonok egy macskakövekkel kirakott híd felé taszigálták, aminek a lába a sziklapárkányról indult.

– A Tehetetlenség hídja – álmélkodott ShiShi. – Nem sok embernek adatott meg, hogy átkeljen, és aztán vissza is engedjék. Innen már nincs visszaút, kiskatona.

ShiShi szavai azonban nem ijesztették meg Mulant. Úgy tűnt, a démonoknak feltett szándéka, hogy kigáncsolják, ezért igyekezett arra koncentrálni, hogy ez ne történjen meg. A lábát nézte, miközben három lépcsőfokon felsétálva rálépett a hídra. A kövek hideg szürkék voltak; a démonok állandó menetelése laposra és simára koptatta őket. A Tehetetlenség hídjához hasonló építmény földi körülmények között nem létezhetett volna, csak itt, Diyuban. Mulannak már messziről szemet szúrt lehetetlen szerkezete. Sem kötél, sem oszlop nem tartotta, de a híd mégis olyan hosszú volt, hogy Mulan a végét sem látta.

A démonok azt akarták, hogy először ő lépjen a hídra. ShiShi követte. Mulan árnyéka eltörpült az oroszláné előtt. Az oroszlán székében majdnem kitöltötte a hidat, de a lánynak ez nem igazán tűnt fel. Túl sok üresség vette őket körül. A híd korlátja kényelmetlenül alacsony volt. Mulannak nem volt tériszonya, de amint lepillantott a híd alá, az izmok megfeszültek a lábában. Lehetetlen volt megbecsülni, milyen magasan vannak, mivel alattuk hegygerincek, sziklaszirtek, kősivatagok, és szellemek, illetve démonok lakta falvak terültek el. Valahol mélyen alattuk, Mulan úgy vélte, meglátta a Lángok hegyét, amiről ShiShi az előbb beszélt. A hegy irányából sikolyok hallatszottak. A folyót illetően jól számított. Hullámzó, fekete vize szélsebesen tekergő kígyóként szelte át az alattuk elterülő sziklás területet. A hidat fából készült fáklyák világították meg. A lángok úgy táncoltak, mint az üveglámpásba zárt szentjánosbogarak. Mulan a fáklyák számlálásával próbálta megsaccolni, hogy mekkora távolságot tettek már meg, de száznyolcnál abbahagyta.

Furcsa volt belegondolni, hogy néhány órával ezelőtt még a Tung-Shao-hágó havas szikláin mászott felfelé, Mushuval a vállán, és közben ágyúkkal lövöldözött. Katonai kiképzésén nem készítették fel az Alvilágra. Szó sem volt démonokról, varázslatos barlangokról, meg még ki tudja, miről!

Mulan még Shang hatalmas védelmezőjével az oldalán sem volt biztos abban, hogyan lesz képes boldogulni Diyuban, és megmenteni Shangot. Hiányzott neki a saját őrző-védője. Persze, ShiShinek évszázados tapasztalata volt Kína legnagyobb hőseinek segítésében… Mushu viszont értette Mulant, és ismerte a titkát. A lány nem tudta, ShiShi mellette maradna-e, ha megtudná, hogy lány. Azaz egy katonanő.

„És Shang?” – tűnődött. Eszébe jutott, mennyire szerette volna elmondani a férfinek az igazságot, amikor a táborhely előtt magához tért.

Az oldalukon valami megcsillant a fáklyák fényében, és magára vonzotta Mulan tekintetét. Minél tovább haladtak a Tehetetlenség hídján, a ragyogás annál fényesebb volt, de Mulan nem tudta megállapítani, honnan jön.

– Látod azt, ShiShi? – kérdezte, és válla fölött hátranézett az oroszlánra. – Látod a barlang kövein játszó fényeket?

– Semmit sem látok – válaszolta az oroszlán.

– Azok a fények, amelyek úgy ugrálnak, mintha hatalmas üveglapok vagy tükrök vernék vissza őket a barlang falára.

– Lehet – hagyta rá ShiShi. – Diyuban a tükrökre lesz a legkevesebb gondunk, kiskatona. Tükörre biztos nem lesz szükségünk Li Shang megmentéséhez. – Aztán az oroszlán rámordult a mögötte lépkedő kék fejű démonra. – Ne lökdöss!

Mulan a sorban mögötte menetelő őrökre emelte a tekintetét, akik most meglassultak, mert valami az útjukat állta.

Nem is valami! Ahogy közelebb értek, Mulan rájött: szellemek!

Négyen ültek törökülésben a hídon, és unottan madzsongoztak. Li tábornokkal ellentétben az ő testük sárgán és narancssárgán izzott. A lány elgondolkodott, vajon mit jelenthetnek a színek.

Az északi oldalon ülő szellem pillantotta meg őt először. Elvigyorodott, és oldalba bökte a balján ülő játékost. Egyszerre mindannyian felálltak, karba tették a kezüket, és Mulan felé lebegtek.

– Mégis mit képzelsz, fiú?

– Élők nem kelhetnek át a Tehetetlenség hídján!

– Dolgom van – vágta rá Mulan a ShiShitől tanult mondatot.

– Dolgod? – kiáltotta a szellem. A párost kísérő démonokhoz fordultak.

– Ki ez? – kérdezte egy női szellem követelőző hangon. – Kit hozol Diyuba?

– Ping vagyok – válaszolt Mulan. – Azért vagyok itt, hogy találkozzam Yama királlyal. – Megpróbált elslisszanni a szellemek között, de azok követték.

– Yama király nem szereti a látogatókat!

– Főként az élőket. – Az egyik szellem a szemüvege mögül a démonőrökre kacsintott. – Tudhatnád, Languai.

Úgy tűnt, Languai a főnök. A démon kiköpött.

– Hordd el magad, és foglalkozz a saját dolgoddal!

– Mi is éppúgy őrizzük a hidat, mint ti – emlékeztette őt a szellem.

– Talán le kellene löknünk a hídról – javasolta egy másik –, akkor nem lenne élő. Yama királynak úgy biztos jobban tetszene.

– Nem fogtok ilyesmit tenni – morogta ShiShi a szellemek háta mögött. – A fiú velem érkezett. Nekem pedig találkozóm van Yama királlyal.

A legöregebb szellem felhúzta a szemöldökét.

– Találkozód? Ez furcsa. – Körözni kezdett ShiShi körül.

– Főleg úgy, hogy őrző-védő vagy.

– Ne nehezítsétek meg a fiú dolgát – sürgette társait a szellemhölgy. Kedvesen, de szomorúan mosolygott Mulanra.

– A fiam jut róla eszembe. Ő is katona volt. Hagyjuk átkelni!

– Igen, hagyjuk – mondta egy másik. – Kíváncsi vagyok, mit gondol róla Yama király. Idelent úgysem történik soha semmi.

A szemüveges szellem a homlokát ráncolta. Négyük közül az ő aurája volt a legélénkebb, olyan narancsszínű, mint ShiShi szeme. Mulant fixírozta.

– Valami van ezzel a fickóval.

– Mindig ezt mondod, Jiao.

– Nem, tényleg. Nem tudom, mi lehet.

– Az őrző azt mondta, tündérvér csörgedezik benne.

– Nem az – mondta Jiao. – Valami más. Érzem.

– Nem érzel te semmit. Halott vagy!

Amíg a szellemek veszekedtek, a démonok tovább lökdösték Mulant.

– Hülye pletykafészkek – mormogta Languai. – Örülhetsz. A szellemek felfigyeltek rád.

– Az rossz? – kérdezte Mulan.

A démon gonoszan nevetett.

– Majd meglátod.

Jiao, a szemüveges szellem még mindig Mulant nézte, áttetsző arca kíváncsi kifejezést öltött.

– Tartsuk rajta a szemünket. Nem mindennap érkezik látogató Diyuba. De valamiért ő nagyon más.

Mulan nyelt egyet. Tudta, mi olyan különleges benne, de ugye sehogy sem vehetik észre a szellemek, hogy ő lány?

Languai oldalba bökte Mulant a kardja markolatával.

– Ne húzd az időt. Nem érünk rá egész éjjel!

Mulan összerándult a döféstől. „Egész éjjel’ – ismételte magában. Addig nyújtogatta a nyakát, míg meg nem látta a barlang mennyezetét. Volt ott egy kis lyuk, ami elég nagy volt ahhoz, hogy a hold átsüssön rajta. Ha hunyorgott, akkor még a hold körvonalát is látta. Fényes telihold volt, ami a fekete égen úgy festett, mint egy aranygyöngy.

„Még mindig éjszaka van – gondolta. – Reggelig még marad időm megmenteni Shangot.”

Gyorsított léptein, ezzel a démonokat is sietségre kényszerítve.

– Még sosem láttam olyan halandót, aki ennyire lelkesen akart találkozni Yama királlyal – mormogta mögötte Languai.

Egy másik démon horkantott:

– Ez azért van, mert nincs más választása. Nézd csak, hogyan rohan a vesztébe. Ha Yama király nem öli meg, akkor sem fogja sokáig bírni Diyuban.

Mulan nem foglalkozott a démonokkal. Szavaik nem ijesztették meg őt.

Tudta, mi az ára annak, ha átlépi a pontot, ahonnan nincs visszaút. Amint belép az Alvilágba, a fenti világ távoli álomnak fog tűnni – egy álomnak, ahová lehet, hogy soha többé nem tér vissza.

De amikor Li tábornok azt mondta, hogy van esélye megmenteni Shangot, Mulan mélyen eltemette magában a félelem, a bűntudat és a gyász érzését. Most, hogy csupán néhány lépésre volt az Alvilág kapujától, csak úgy forrt benne a bátorság. A bátorság, a remény és az elszántság.

Azért fohászkodott, hogy ketten elegen legyenek a feladathoz.

Hetedik fejezet

Valahányszor Mulan azt hitte, hogy már elértek a híd végére, mindig bebizonyosodott, hogy tévedett. A macskaköves út végtelennek tűnt. A lánynak az az érzése támadt, hogy egy kőpikkelyes sárkány hátán szaladgál, de a sárkány egyre csak nő, és emiatt sosem érnek el a farkáig.

Ha mindez az elszántságát hivatott próbára tenni, Mulan bizonyított. A fáklyák egyszer csak fogyatkozni kezdtek, aztán nem volt már belőlük több a hídon. „Tizenkettő, tizenegy, tíz fáklya” – számolt Mulan. Aztán – végre! – a lány megpillantotta a hatalmas barlangterem másik falát is.

Lelépett a Tehetetlenség hídjáról, és levegőért kapkodott. Felnézett, és meglepetten konstatálta, hogy látja az eget.

„Azt hiszem, már nem a föld alatt vagyunk” – gondolta, miközben az ezüstös felhőket pásztázta a holdat keresve. Az ég itt valahogy nagyon szépnek és nyugodtnak tűnt. Mintha a csillagok is közelebb lennének: Mulan sokkal nagyobbnak látta őket, mint eddig valaha. Eltűnődött, hogy vajon ez ugyanaz a kék ég-e, mint a saját világa feletti. Vagy ez Diyu saját ege volna? Inkább az utóbbira tippelt.

Előttük árnyak táncoltak; mögötte pedig a démonőrök loholtak, próbálták utolérni őt.

Mulan nem várt sem rájuk, sem ShiShire. Egy lámpásokkal megvilágított átjáróhoz ért, amit fegyveres démonok őriztek. A járat falai a végtelenbe nyúltak, a kissé emelkedő talajba több száz kőlépcsőfok volt vésve. Mulan szellemek végeláthatatlan hosszú soránál találta magát. Innen nem is láthatta, mi van a lépcső tetején.

A szellemek több ezren, sőt több százezren lehettek.

– Hát ők meg mire várnak?

Languai volt az első, aki utolérte a lányt, és jót vihogott a kérdésén.

– Hogy találkozhassanak Yama királlyal. Csak nem hitted, hogy egyedül te kértél időpontot hozzá? – vigyorgott. – Mire találkozol vele, már halott leszel.

A démonok mind jót nevettek Mulanon. A lány eleresztette a gúnyolódásaikat a füle mellett, és ShiShihez fordult.

– Ők mostanában haltak meg – mormogta ShiShi.

A szellemek arcán meglepetés vagy komolyság ült, mintha csak most jöttek volna rá, hogy meghaltak. Sokuknak nyílvesszők álltak ki a melléből, mások hatalmas harci sebekkel voltak tele; néhányan olyanok voltak, mintha megmérgezték volna őket, páran pedig vénségükben halhattak meg.

– Várj meg itt – utasította Mulan ShiShit, nehogy valaki elfoglalja a helyüket a sorban.

– Hová mész? – kérdezte az oroszlán.

Mulan azonban már elmerült a tömegben. Valami sziklakiszögellést keresett, amire ráállva jobban láthatja a domb tetejét, ahol Yama király trónol. A démonőrök túlságosan el voltak foglalva a sor rendben tartásával, így nem vették észre őt. A lánynak feltűnt, hogy a szellemek pletykások, és hajlamosak összeverekedni egymással. Talán azért, mert unatkoznak. Több méterrel ShiShi előtt Mulan megpillantott egy hunt, aki a lavinában pusztult el. Shan-Yut azonban nem látta.

– Ping! – kiáltotta valaki. – Ping, te vagy az?

Mulan megismerte a hangot. A tulajdonosa tegnap még a csapatukhoz tartozott. A lány a tömeget pásztázta a bajtársa után kutatva. Ugyan nem állt hozzá olyan közel, mint Yaóhoz, Linghez vagy Chien-Póhoz, de Li kapitány kemény edzései minden csapattagot összekovácsoltak. Mulan leugrott a szikláról. Torka összeszorult az érzelmektől.

– Xiaobo?

A férfi első ránézésre semmit sem változott: állát vékony, lelógó fekete bajusz keretezte, páncélja a hasa tájékán meglehetősen kidudorodott. Megfordult, hogy Mulan láthassa a hátából kiálló nyilat.

– Eltalált egy hun.

– Nagyon sajnálom – suttogta Mulan.

– Ne sajnáld – vonta meg a vállát Xiaobo. – Már nem fáj. Különben is, Lei és Xing is velem van.

A férfi félreállt, hogy Mulan másik két bajtársával is találkozhasson. Az ő testükből is nyilak álltak ki, de azért mosolyogtak, amikor meglátták Mulant. A lány alig kapott levegőt.

„Olyan sietve hagytuk el a hágót, hogy nem is gyászoltuk el rendesen azokat, akik ott haltak meg harc közben. Pedig milyen sokan voltak! – Leire, Xiaobóra és Xingre nézett. – Nem is volt lehetőségem rá, hogy jobban megismerjem őket.”

– Látszik, hogy csak most érkeztél – jegyezte meg Lei. – De ne aggódj! Ideállhatsz közénk, hogy gyorsabban haladj.

– Egyre több hun is felbukkan a sorban. – Xing fejével a mögöttük álló katonákra bökött. – Több százan vannak, és mind vacog, mintha maga alá temette volna őket a hó. – Oldalba könyökölte Mulant, cinkos csillogással a szemében.

– Ez azt jelenti, amire gondolok? – Mulan lassan bólintott.

– Csapdába ejtettek minket, de végül sikerült győznünk. Xing arca felderült.

– Ez az! Tudtam, hogy győzünk!

Barátaival ellentétben Lei azonban nem tűnt boldognak. A hasából kiálló nyílvesszőt bámulta.

– Ping, te is a csata közben haltál meg?

Mulan úgy döntött, legjobb lesz, ha erre nem válaszol.

– Beszélnem kell Yama királlyal – mondta óvatosan. – Ti is rá vártok?

– Igen, de borzalmas – vonta meg a vállát Xing. – Azt hiszem, elég jó ember voltam életemben. Sosem ettem több rizst, mint amennyi a jussom volt, sosem okoztam gondot mának, és amikor besoroztak, nem sírtam és nem zúgolódtam. És akkor sem, amikor Li Shang kapitány edzés közben a bütykeimre vágott. – Arca megrándult. – Pedig az nagyon fájt.

Lei a szemét forgatta.

– Én csak azt remélem, hogy nem kell túl sokáig Diyuban maradnom. Inkább lennék csótány a Földön, mint hogy még több ideig kelljen itt várakoznom.

A sor végre megmozdult, és a katonák egy kicsit előrébb araszolhattak. Xiaobo sóhajtott.

– Egész nap itt vártunk, de még mindig a sor végén vagyunk. Egy örökkévalóságnak tűnik!

Mulan felnézett a halványan derengő holdra. „Én nem várhatok örökké. Csak reggelig van időm.”

– Örülök, hogy találkoztunk, srácok – mondta Mulan, és meg akarta veregetni Xiaobo vállát, de aztán eszébe jutott, hogy a férfi egy szellem, így hát inkább visszahúzta a karját.

– Hová mész, Ping?

– Az én dolgom nem várhat válaszolta a lány, majd továbbfurakodott a tömegben a kis domb teteje felé. Li kapitány az edzésen nem tanította meg nekik, hogyan kell lopakodni, Mulan viszont most hálás volt kis termetéért és könnyed járásáért. Az árnyak ügyet sem vetettek rá. Egymással beszélgettek, többen most találkoztak – barátok és ellenségek is.

Mulan a domb tetején lévő emelvény felé tartott. Az emelvényen egy faasztal állt, ami roskadozott a tekercsek és a könyvek alatt. Mulan azonban nem látta, ki ül az asztal mögött: Yama király, vagy valamelyik alattvalója? A könyvek eltakarták az alakot.

A lány előtt felbolydult a tömeg. Mulan egy dühösen csapkodó oroszlánfarkat pillantott meg.

– Nem vágok előre! Jogosan megyek a sor elejére, mivel nem vagyok halott!

– ShiShi! – mormogta maga elé a lány, és a tömegen át a hatalmas oroszlán felé vágott. Mikor az oroszlán meglátta őt, felmordult:

– Hát itt vagy, kiskatona!

– Azt hittem, a helyünkön várakozol.

ShiShi szigorúan nézett rá.

– Yama király tróntermébe nem lehet csak úgy belógni. Büszkén és méltóságteljesen kell megjelenni előtte.

Mulan oldalra pillantott a sor mellett álló démonőrökre.

– Nem hiszem, hogy ez jó ötlet…

– Yama király! – kiáltotta ShiShi. Mély hangja megrengette az egész termet. – Én vagyok a Li család hatalmas őrzője. Sürgős ügyben érkeztem. Találkozni kívánok veled, Yama király!

A körülöttük ólálkodó, dühösen kiáltozó és átkozódó démonokon kívül azonban senki sem válaszolt nekik. ShiShi átvágott közöttük, és az emelvény felé tartott.

Mulan megragadta az oroszlán sörényét, és együtt felszaladtak a dombon. Körülöttük azonban egyre többen kiabáltak és rikácsoltak. Dühös szellemek kapálóztak utánuk, árnyszerű ujjaik azonban átsiklottak Mulan páncélján.

– Őrök! – kiabálták a szellemek. – Előznek!

A hangzavar egyre csak nőtt, és a végén az egész kamra úgy zsibongott, hogy Mulan már azt sem értette, amit az előtte álló szellemek üvöltöttek az arcába. De aztán…

– RENDET!

A barlang falai megrázkódtak, a plafonról apró kövek hullottak alá a démonok és a szellemek fejére.

Mularmak remegni kezdett a térde.

– RENDET AZ UDVAROMBAN!

Mulan és ShiShi gyorsan beálltak a sorba, és kihúzták magukat a szörnyű hang hallatán. A démonőrök azonban nyakon csípték őket.

– HOZZÁTOK IDE A BETOLAKODÓKAT. MOST!

Nyolcadik fejezet

Yama király, az Alvilág ura és istene, nem tűnt boldognak Mulan és ShiShi láttán. Kaporszakálla alatt megbúvó szája mogorván lefelé görbült. Viharfelhőkhöz hasonlatos, halántékáig lenyúló szemöldökét elégedetlenül ráncolta.

Mulan nem tudta eldönteni, fél, vagy ámuldozik-e jobban. Végtére is ez volt az első alkalom, hogy istenséggel találkozott. Nagy meglepetésére Yama király nem hasonlított a démonokra, de még a teste sem ragyogott úgy, mint az alattvalóinak. Ennek ellenére így is épp elég rettenetes volt a külseje. Arcát ráncok szelték át, orcája piros volt, szeme ádáz vörös és sárga fényben csillogott. A nyaka olyan vastag volt, mint egy fűzfa törzse, vad, fekete hajának dússága ShiShi sörényéével vetekedett.

Amikor állt – mint most is –, nehéz, arany koronájának csúcsa az ég sötétjébe veszett; fekete és smaragdszín palástja pedig az asztala mellett a lépcsőkre omlott.

Szigorú, ravasz és ingerülten sárga szemeit Mulanra szegezte.

Mulannak beletelt néhány másodpercbe, mire felfogta, miért: nem hajolt meg! Még ShiShi is mélyen fejet hajtott mellette.

Mulan sietve utánozta az oroszlánt. Amíg a földet bámulta, Yama király a torkát köszörülve visszaereszkedett a trónjára. Vörös bojtos selyempárnákkal kibélelt fatrónusa megreccsent az uralkodó hatalmas súlya alatt.

Mulan felemelte a tekintetét a földről, és a kilenc lépcsős emelvényen ülő Yama király felé pillantott. Látta, ahogy az uralkodó kinyitja az asztalán fekvő egyik hatalmas könyvet, és folytatja az írást. Munkáját két, sárkányfej formájú rézlámpás világította meg.

Mulan türelmesen várt arra, hogy a király megszólítsa őt vagy az oroszlánt, de az Alvilág ura csak írt tovább.

„Yama király éjt nappallá téve dolgozik az asztala felett – emlékezett Mulan a nagymamája szavaira. – Ő maga csak nagyon ritkán jár ki az Alvilágba.”

Nagymama története idáig valósághűnek bizonyult. Yama szigorú és mogorva tekintettel meredt a trónjánál is magasabbra tornyozott papírtekercskupacra.

De a két betolakodóra ügyet sem vetett.

Mulan a homlokát ráncolta. Nem azért jött idáig, hogy csak úgy átnézzenek rajta.

ShiShi szemmel láthatóan ugyanezen a véleményen volt. Az oroszlán lopva tett néhány lépést Yama király trónja felé, Mulan pedig mellette sompolygott.

– Ne higgyétek, hogy nem látlak titeket – mormogta Yama király még mindig a könyve fölé görnyedve. Mulan kihúzta magát.

– Fenség, én…

– Menjetek vissza a sor végére – parancsolta az uralkodó, és dühösen firkantgatott tovább a könyvébe. Hosszú, smaragdszín ruhaujját fekete tinta szennyezte be. – Feljegyeztem a kihágásotokat. Mindenki várja ki a sorát.

– Én nem vagyok halott – mondta Mulan –, és nem állok sorban. Azért vagyok itt, hogy megkérdezzem…

Yama király haragos tekintettel nézett fel végre a könyvéből.

– NEM ÉRDEKEL! – harsogta. – A sor végére!

ShiShi Mulanra pillantott.

– Hadd beszéljek innentől én. – Egyetlen ugrással Yama király asztala előtt termett, csupán két lépcsőfok választotta el őket egymástól. – Felség, bizonyára megismersz. Én vagyok a Li család hatalmas őrzője. A nagyra becsült Li tábornok védelmezője voltam, míg a te uralmad alá nem került.

– Nem hallottad? – Yama király öklével az asztalra csapott, a démonőrök pedig felemelték fegyvereiket. – Azt mondtam, vissza a sor végére!

ShiShi kinyitotta a száját, de ez már csak az utolsó csepp volt a pohárban. Yama király hangosan összecsapta két hatalmas tenyerét.

ShiShinek torkán akadt a szó. Barackszínű farka megszürkült, a veszély izgalmától égnek álló sörénye megkeményedett.

Kővé változott, megmerevedett, mint egy szobor.

– Micsoda arrogáns védelmező – mormogta a király. – A szobroknál nincs rosszabb. Azt hiszik, mindenhez van joguk.

Mulan lélegzetét visszatartva gondolkodott, kétségbeesetten próbált rájönni, hogy most mit tegyen vagy mondjon. Óvatosnak kellett lennie. Lehajtott fejjel, a lépcsőket nézve lépkedett a trón felé.

– És ez? – mutatott Mulanra a sor elején álló egyik szellem.

Yama csak intett a kezével. A démonőrök felkészültek, hogy visszalökdössék Mulant a sor végére.

Mulan azonban gyorsabb volt. Ráugrott két démon lándzsájára, aztán fel az egyikük vállára, onnan pedig egyenesen Yama király emelvényére vetette magát.

Becsukta a könyvet a király előtt, és az asztalára tenyereit. A szellemeknek és a démonoknak még a lélegzete is elállt a lány vakmerősége láttán. Yama király most már figyelt rá.

Mulan olyan mélyen meghajolt, amennyire csak tudott.

Nem igazán tudta, hogyan illik megszólítani az Alvilág urát. Nem akarta tovább hergelni a királyt, de muszáj volt elérnie, hogy az uralkodó meghallgassa.

– Felség, tudom, hogy elfoglalt vagy, de sürgős ügyben jöttem. Azért vagyok itt, hogy kikérjem Li tábornok fiának, Li Shangnak életét.

Yama király felhúzta bozontos szemöldökét.

– És te ki vagy? – Mulan nyelt egyet, és felemelte a tenyerét az asztalról. Hát erre meg mit válaszoljon? Még ShiShi sem tudja, hogy valójában lány. Vajon Yama király, egy istenség, képes átlátni az álruháján?

– Fa P-Ping, felség. – Yama király dühösen fújt egyet.

– Azt mondod, Ping a neved? – Az uralkodó lapozgatni kezdett egy másik vaskos kötetet az asztalon. – Fa Ping nincs feljegyezve a könyvemben.

– Most nem ez a lényeg – folytatta Mulan. Visszanyerte a nyugalmát. – Azt szeretném, ha átnéznéd Li Shang ügyét. Li Shang kapitányét, akinek az apja…

– Tudom, ki ő – mondta Yama király. – Shan-Yu kardcsapása súlyos sebet ejtett rajta. – A király az asztalán álló homokórára pillantott. A benne lévő homok tintafekete volt.

– Néhány órán belül meghal, amikor a nap felkel. – Szórakozottan lapozott egyet. – Ping, senki sem mondta neked, hogy halandók nem léphetnek be Diyuba? Tilos itt lenned. Feljegyzem a kihágásodat, hogy a démonok is meggyőződhessenek róla, hogy igazi szellemként térsz vissza. Tűz által szeretnél meghalni, vagy jobban tetszene, ha feldarabolnának?

Mulan összeszedte minden bátorságát.

– Nem azért jöttem, hogy zavarjalak, felség. Azért vagyok itt, hogy Li Shang kapitányt visszavigyem az élők közé. – Yama király e szavak hallatán letette a pennáját, aztán nevetésben tört ki. A rettenetes kacaj csak úgy visszhangzott a hatalmas kamrában, és elhallgattatta a suttogva pletykálkodó szellemeket.

– Vissza az élők közé? Ha! Nagyon vicces fickó vagy, Ping, főleg, mivel nem is létezel.

– Ez nem vicc – mondta Mulan. – Azért vagyok itt, hogy visszavigyem Li kapitányt. Még nincs itt az ideje, hogy meghaljon.

– Ki vagy te, hogy azt hiszed, ezt te döntöd el? – Yama király derűje azonnal haragba csapott át. – Minden órában százak érkeznek a birodalmamba. Én vagyok az, aki dönt afelől, hogy ezeknek az embereknek Diyuban, a Földön vagy a Mennyekben van-e helyük. Van fogalmad arról, menynyi mindent figyelembe kell vennem ahhoz, hogy helyesen ítélkezzek? Tudod, milyen nehéz eldönteni, hogy valaki a jó földi magaviseletéért jutalmul a mennyekbe menjen-e, vagy pedig inkább Diyuban vezekeljen, amiért egyszer belerúgott egy kutyába, vagy mert túl sokat ivott? Vagy a Földön, egy új életben kellene jóvátennie ezeket a gaztetteket? Szigorú az időbeosztásom, fiam, te pedig csak az időmet fecsérled.

„Nem adhatom most fel – gondolta Mulan –, ha már ShiShi és én idáig eljutottunk.” Másik taktikával próbálkozott:

– Bizonyára nagyon nagy teher van a válladon – értett egyet a király szavaival. – De ez a teher nagyon fontos is. Talán segíthetnék! Segítségemért cserébe pedig… fontolóra vehetnéd, hogy elengedd Li Shangot.

– Azt hiszed, egy halandó képes kezelni Diyu adattárát? – Yama király a karjával lesöpört egy kupac papírt az asztalról. Azt akarta, hogy a lapok Mulan arcába repüljenek, de a lány a karját felemelve kivédte őket. Többet el is kapott, ezeket gondosan visszatette a király asztalára. A zsémbes istenségnek gyönyörű kézírása volt. Csak nem lehet olyan szörnyű, ha egész nap csak itt ül az asztalnál, és neveket irkái a könyvébe.

„Ne reménykedj, Mulan.”

– Bocsánatot kérek – mondta a lány. – Önhitt dolog volt ezt gondolnom. De… ha minden órában százak nevét kell átnézned, talán néha-néha te is hibázol. – Yama király orrlyukai kitágultak.

– Hibázom?

– Li Shang kapitány engem mentett, amikor megsérült – folytatta Mulan, mielőtt még az uralkodó tovább tiltakozhatott volna. – Ha én nem lennék, ő most nem haldokolna, és akkor mi – itt magára és a kővé vált ShiShire mutatott – sem zavarnánk téged. De mégis itt vagyunk, mert Li Shang kapitány jó ember. Bátor harcos, kitűnő vezető, és hűséges barát. Kínának szüksége van rá.

– Kína vissza is kapja őt – válaszolta Yama király. – Feljegyeztem Li Shang bátorságát és képességeit.

Mulannak bizseregni kezdett a bőre.

– Hogy érted, hogy Kína visszakapja őt?

Yama a könyvébe pillantott, ujjával követve benne a sorokat.

– Ó, megvan. Li Shang a halála után viszonylag rövid időn belül újjá fog születni. Ezért van már itt a lelke Diyuban. Felkészítik az új életére. Ez megtiszteltetés.

– Kínának most van rá szüksége – ellenkezett Mulan. – Lehet, hogy legyőztük a hunokat, de a császár örökké veszélyben van. Olyan férfiakra van szüksége, akik képesek megvédeni őt és Kínát. Olyanokra, mint Shang! – Mulan hangja remegni kezdett. – Li tábornokot már elvetted. Kérlek, kérlek, ne vedd el még a fiát is!

– Ha szánakoznék ilyesmiken, nem végezném jól a munkám – mondta Yama király nyersen, majd ismét a könyvébe pillantott, és folytatta az írást. – Most pedig távozz, vagy szembe kell nézned a következményekkel! Emlékeztetlek: máglyahalál vagy feldarabolás!

Mulan tisztában volt vele, hogy elutasították, de mégsem mozdult. Hallotta, hogy a démonőrök mocorognak mögötte, de egyik sem lépett oda hozzá, hogy elvigye. A lánynak eszébe jutott, hogy talán nem mernek ennyire közel jönni a királyhoz.

– Azért jöttem, hogy megmentsem Shangot – préselte ki a fogai közt. – Nem megyek el nélküle.

Yama ismét letette a pennáját. Úgy tűnt, megint kiabálni fog, de ehelyett hitetlenkedve felhorkant.

– Mindent képes lennél kockára termi, hogy megmentsd a kapitányod?

– Így van.

A király az asztalon dobolt az ujjaival.

– Érdekes az elszántságod, Ping. Sőt, mi több, nagyon szórakoztatsz – kuncogott, aztán fáradt tekintettel hátradőlt a trónján. – Nem mindennapos eset, hogy egy halandónak sikerül bejutnia birodalmamba, és felkeltenie a kíváncsiságomat, úgyhogy kapsz tőlem egy esélyt.

Mulan mellkasában felvirágzott a remény. Kihúzta magát, készen állt arra, hogy meghallgassa Diyu urának utasításait.

– Birodalmam hatalmas. Diyuban száz meg száz szint és kamra van. A legtöbbükben nincs más, csak félelem és kétségbeesés, de néhányban kiderülhet, mennyit ér az ember. Végtére is, a legtöbb ideérkező lélek nem marad itt örökre. Li Shang kapitánnyal is ez a helyzet. És úgy tűnik, veled is. Az életedet kockáztattad, hogy elém járulhass, és könyörögj az életéért. Így hát fogadást kötök veled, és megadom neked a lehetőséget. – Jelentőségteljes szünetet tartott. – Ha megtalálod Shang lelkét, és még napfelkelte előtt sikerül elmenekülnötök a birodalmamból, szabadok vagytok.

– Mindannyian? – tisztázta Mulan.

– Igen. Te, Li Shang kapitány és – Yama király ujjával ShiShi felé bökött – a túlzottan magabiztos macskátok.

– De ő…

Yama király ismét mennydörgő hang kíséretében csapta össze a tenyerét. Mulan úgy meglepődött, hogy majdnem hanyatt esett.

ShiShi halkan nyöszörgött mellette. Bundájába visszatértek a színek, s lassan a szemei is kitisztultak.

– Ez… – mondta remegve – kellemetlen volt.

– Csendet! – kiáltotta Yama. – Szerencséd, hogy megkönyörültem rajtad. Ha tovább idegesítesz, Őrző, nem hagyod el a birodalmamat. Odalent Youdu városában igazán jól mutatna egy új szobor.

ShiShi végre befogta a száját.

– Nos – fordult Yama király ismét Mulanhoz –, hol is tartottunk? Á, igen, hogy mivel kell megfizetned, ha elveszted a fogadást. – Alattomos tekintettel ismét tapsolt egyet.

– Ping – suttogta ShiShi –, légy óvatos! – Mulan azonban nem figyelt az oroszlán intésére.

– Mondd!

– Birodalmam igen veszélyes hely, és akik itt vannak… nincsenek hozzászokva a kívülállókhoz. Ha meghalsz idelent, vagy nem sikerül Li kapitány lelkével együtt elhagynod Diyut… akkor te – a rejtélyes Ping, akinek a neve nem szerepel a könyvemben – örökre Diyuban maradsz, büntetésül, amiért betörtél a birodalmamba. Örökre a rabom leszel!

„Örökre.” Mulan elcsüggedt, ahogy szétnézett az őt körülvevő világban. A szellemek végtelen sora, és minden más, amit a Tehetetlenség Hídjáról lelépve idáig látott Diyuból, felborzolta a hátán a szőrt. Mégis tiszteletteljesen meghajolt.

– Köszönöm az ajánlatod, Felség.

Yama király felnevetett.

– Azt hittem, szeretnéd még egyszer meggondolni…

– Nem – mondta Mulan rendíthetetlenül. – Elfogadom. Elfogadjuk.

Az uralkodó hátradőlt, és pislogott.

– Nos akkor, rendben. – Yama a holdra mutatott, ami, most úgy tűnt, közelebb van, mint amilyennek a hídról látszott. – Az lesz az órád. Napfelkeltéig van időd. Idelent azonban másképp telik az idő, mint odafent, tehát figyelj oda! Ha csak a hold sötét oldalát látod, lejárt az időd.

Mulan felnézett. A hold kerek volt és fényes, de a szélét már eltakarta egy vékony, fekete sáv.

A lány elnyomta magában a félelmet. Az éjszaka hátralévő részében megmentheti Shangot. Már legyőztek több ezer hunt, hogy megvédjék Kínát. Most pedig meg kell találnia a férfit, és el kell menekülniük az alvilágból. Ez is csak egy újabb csata. Képes lesz rá!

Yama király tapsolt egyet, mire az asztala felett lebegő lámpások odébb úsztak a levegőben, és megvilágították a mögötte tátongó, fehér kőből faragott, boltíves kaput. Mulan közelebb lépett az átjáróhoz, és közben tüzetesen megvizsgálta. Ez állt a kőbe gravírozva:

„Az élet alvajárás, a halál hazatérés.”

Mulan felismerte a közmondást. Az iskolában meg kellett tanulnia, és nagyon sokszor papírra kellett vetnie, írásgyakorlatként. Sosem értette, mit jelent… de most, az Alvilág küszöbén állva elszorult a torka, mikor az ismerős szavakat olvasta.

Mulan még egy pillanatig ácsorgott a boltív előtt, miközben Yama király trónterme eltűnt a hátuk mögül. A boltív alatt egy arc halvány körvonala világlott – nagyon hasonlított a cinóbervörös kaput díszítő démonfejes bronz domborművekre. A szoborból áradó fény elhomályosította az átjáró többi részét. Vastag, íves szemöldöke, széles orra, pufók orcája, és dühös, sárgásvörös szeme volt – Yama király portréja.

Mulan ShiShire pillantott, és bólintott. Aztán mély lélegzetet vett, és belépett a boltív alá. Ekkor meghallotta Yama robajló hangját:

– ÜDVÖZÖLLEK DIYUBAN!

Kilencedik fejezet

A boltív mögött egy kiszáradt bambuszerdőbe jutottak. Mulan úgy emlékezett, hogy a bambusz szára nyílegyenes, büszke, és olyan zöld, mint a fű. De ezek a növények hamuszürkék voltak, és görbék, mint a bűnös útja. Mulan hátrapillantott a válla felett. A boltíves kapu eltűnt. Már nem volt visszaút Yama király tróntermébe.

– ShiShi, tudod, hol találjuk Shangot?

– Úgy nézek ki, mint Diyu térképe? – morogta az oroszlán. Mulan a homlokát ráncolta. Nem értette, miért haragszik rá az oroszlán.

– Nem, de te vagy a nagy őrző-védő. Azt hittem, tudod az utat.

ShiShi megköszörülte a torkát, de nem válaszolt.

Mulan elindult. Mindenre sűrű köd nehezedett, így nehéz volt eligazodni az erdőben. A halott, vastag, görbe bambuszszárak olyan szorosan egymás mellé nőttek, hogy Mulan úgy érezte, mintha vesszőkosarakon járna. Tücsök sem ciripelt, madár sem énekelt.

Valahányszor felnézett, a csillagok úgy pislákoltak felette, mint fürkésző szemek. Sőt, ha belegondolt, némelyik növénynek vagy inkább a legtöbbnek – emberre emlékeztető formája volt. A kísérteties csöndben Mulan úgy képzelte, suttogást hall a nádak üreges belsejéből.

Felsóhajtott. Ötlete sem volt, hol keresse Shangot. Mióta elhagyta a Tehetetlenség Hídját, száz meg száz különféle helyet látott Diyuban. Tükröket, tüzet, sivatagokat és hegyeket. De ebben a kihalt, szürke erdőben… csak bambusznádak voltak, amerre csak a szem ellát.

Vajon Yama király átverte őt?

Tovább kellett mennie. Másképp maga alá gyűri a kétség-beesés, és minden reménye odalesz.

De hát ezért volt vele ShiShi, nem igaz? Bizonyára tudnia kell, hogyan találhatják meg Shangot. Persze az oroszlán még mindig nem szólt semmit. Könnyedén követte a lányt, de feltűnően csöndben maradt. Vajon még mindig az a baja, hogy kővé változtatták?

– ShiShi – próbálkozott ismét Mulan –, tudod, hogy hol vagyunk?

Az oroszlán dühösen fújtatott.

– Miért vagy mérges rám?

– Mert őrültség volt – vágta oda ShiShi – alkut kötni Yama királlyal.

Mulan csak sétált tovább. Az ágakat félrehajtva próbált utat törni maguk előtt.

– Volt jobb ötleted?

– Ha hagytad volna, hogy beszéljek vele…

– Kővé változtatott téged!

– Ez mellékes! Mit gondolna rólad a családod, ha tudnák, hogy csak így elkártyázod az életed? – szidta meg a lányt az oroszlán. – És az őrződ? Van egyáltalán őrző-védőd?

– Igen – mondta Mulan. – De még azelőtt leráncigáltál ide, hogy szólhattam volna neki.

„Különben is – gondolta Mulan –, Mushu alszik. És amiről nem tud, az nem fáj neki.”

ShiShinek azonban igaza volt Mulan családjával kapcsolatban. A lány nyelt egyet.

„Papa sosem fogja megtudni, mi történt velem, ha örökre itt ragadok. Azt fogja hinni, hogy dezertáltam, vagy megöltek. Akkor összetörne a szíve! És a Mamáé is.”

– Amúgy miért érdekel téged ennyire a családom? – kérdezte Mulan, elnyomva az aggodalmait. – Te a Li család hatalmas őrzője vagy. Egyébként meg, szólnod kellett volna, hogy nem ismered a járást Diyuban.

– Mégis honnan ismerném? – vágott vissza ShiShi morogva. – Három évszázada vagyok a Li család hűséges szolgája. Győzelemre vezettem a fiaikat, dicsőséget hozva a család nevére. Mindenki, akit kísértem, hős volt, így hát egyiküknek sem kellett sok időt az Alvilágban töltenie. Tíz tábornok, két admirális, és a császár három hadügyi tanácsosa. Nagyszerű eredményekkel büszkélkedhettem, amíg Li tábornokot méltánytalanul csapdába nem csalták a hunok…

– Li tábornok hős volt – vágott közbe Mulan. – Az, hogy harc közben halt meg, nem változtat ezen.

ShiShi dühe elhalványult, és a hencegést is abbahagyta.

– Tudom – mondta keményen, és minden további magyarázat nélkül előrevágott, letörve minden ágat, ami az útjába került.

– Shang is hős – tette hozzá csendesen Mulan.

Az oroszlán vonásai megkeményedtek, orra felett mély ráncok tűntek fel, a sörénye égnek állt.

– Li Shang… Li Shang elpusztul, mielőtt még alkalmam nyílna arra, hogy segítsek neki…

– Még nem halt meg.

– Még nem, de az apja már igen.

Mulan megenyhült ShiShi keserű hangja hallatán.

– Biztos nagyon hiányzik neked.

Az oroszlán felmordult.

– Mit tudsz te a férfi és az őrzője közti kötelékről? Még csupán egy csatát láttál. Li tábornok és én több százat nyertünk meg együtt.

– Mielőtt katona lett belőlem, igen ügyetlen és lobbanékony voltam. Semmit sem tudtam a csatázásról. Az őrzőm viszont segített.

– Li Shang edzése segített – horkantotta ShiShi. – Különben is, ki a te védelmeződ?

– A neve Mushu.

– Még sosem hallottam róla. Azt hittem, az őseid a Fa család Nagy Kősárkányát küldték, hogy vigyázzon rád.

Mulan vállat vont.

– Mushu… hordozható – mosolygott magában. – Amikor először megláttam, azt hittem, házi hüllő.

– Házi hüllő? – ShiShi elfintorodott. – Furcsa, hogy az őseid egy ilyen szánalomra méltó védelmezőt küldtek melléd a harcba.

– Mushu nem szánalmas. Ő…

– A védelmező a védelmezett tükörképe. Ha az őseid egy gyíkot küldtek, az bizonyára azt jelenti, hogy nem tartanak valami nagyra téged – szuszogta. Talán jobb lett volna, ha egyedül jövök el Shangért.

Mulan nem hagyta, hogy az oroszlán szkepticizmusa elcsüggessze.

– Szükséged van a segítségemre, ShiShi.

Az oroszlán csak vicsorgott.

– Senki segítségére nincs szükségem. Te nem tartozol a Li családhoz. Még mindig nem fér a fejembe, hogy Li tábornok miért téged, egy újoncot bízott meg azzal, hogy hazavigye a fiát. Nézzenek csak rád, abszolút nem vagy felkészülve Diyu veszélyeire. Még a kardodat sem hoztad magaddal!

– El… elejtettem, amikor leugrottál velem a mélybe.

– Mennyire vagy elszánt, hogy megmentsd Li Shangot, kiskatona? – kérdezte ShiShi. – Bűntudatod van, hogy megmentett, azért vagy itt? Vagy azért, mert dicsőséget hozol a családodra, ha megmented?

– Egy kicsit mindkettő – ismerte be Mulan. Shang védelmezőjének nem hazudhatott: valóban bűntudata volt. És valóban azt akarta, hogy büszke legyen rá a családja. ShiShi azonban nem tudhatta, miért olyan fontos ez neki. Nem tudta, mennyire fontos volt Mulannak, hogy bebizonyítsa, képes dicsőséget hozni a családjára. Ugyan nem azzal, hogy lenyűgözi a házasságszerzőt, és nem is azzal, hogy olyan jó férjet választ magának. De akkor is. Hiszen ShiShi még azt sem tudja, hogy ő valójában lány! Ha tudná, valószínűleg sosem tartott volna vele Diyuba.

– Ha Li kapitány nem mentett volna meg Shan-Yutól, akkor is eljöttem volna – jelentette ki Mulan határozottan. – Shang a barátom, Kínának pedig szüksége van rá. Akár itt is maradnék helyette Diyuban, ha ez volna az ára.

ShiShi kíváncsian nézte a lányt. A dühe kezdett elszállni.

– Reméljük, nem csak egy szájhős vagy, Ping. – Majd lemondóan sóhajtott. – Emlékszem az apádra, Fa Zhoura. Soksok évvel ezelőtt Li tábornok oldalán harcolt. Barátok voltak. Nem a legjobb barátok, de tisztelték egymást. Rá emlékeztetsz. De te sokkal makacsabb vagy nála. És alacsonyabb is.

ShiShi gúnynak szánta a szavait, de Mulan arcára mégis mosolyt csalt, hogy az apjához hasonlították.

– Megtaláljuk Shangot – mondta gyöngéden. – De ha csak itt vitatkozunk azon, hogy hogyan csináljuk, nem fog menni! Össze kell dolgoznunk.

Az oroszlán bólintott.

– Őrültség volt Yama királlyal alkut kötni – mondta megint. – Ugyanakkor bátor dolog is volt, és ezt tiszteletben tartom. – Szünetet tartott, majd folytatta: – Csak rövid látogatásokat tettem Diyuba, de abban már több évszázados tapasztalatom van. Lehet, hogy kételkedem benned, kiskatona, de mindenben segíteni foglak. Ezt ígértem Li tábornoknak.

Na, ez már valami!

– Köszönöm.

– Nos, először is, ki kell jutnunk ebből az átkozott erdőből – mondta ShiShi, miközben letört még egy ágat a fogával. – Alig látok el az orromig.

Mulan megnézte a körülötte lévő bambusznádakat, majd megpróbált hátrapillantani, de mivel az ágak egyszerűen összecsapódtak mögöttük, már a megtett utat sem lehetett látni. Mulan az őket körbevevő alakzatokra összpontosított. A bambuszszárak hálót alkotva fonódtak egymásba, némelyik szerteágazott, mint a pókok lába, mások nyílegyenesen álltak.

A lánynak hirtelen ökölnyi méretűre zsugorodott a gyomra. Már jártak itt.

– Add a mancsod!

– Micsoda?

Mulan felemelte ShiShi mancsát, és a karmával megkarcolta az egyik bambuszt.

– Meg kell jelölnünk, hogy merre megyünk.

Egy bütykös bambusznádra mutatott a jobb oldalán, ami olyan görbe volt, mint egy púpos ember háta. – Már láttam ezt a növényt, amikor elhagytuk Yama tróntermét. Csak körbe-körbejárunk.

– Nekem nem ismerős – makacskodott ShiShi. Mulan sóhajtott. „Ennyit arról, hogy nem vitatkozunk.”

– Van bármi ötleted, hogy hol találjuk Shangot?

– Még nem halt meg teljesen, de már nem is él. Lélek, de még nem szellem.

– Mi a különbség?

– Nos, neki még nem szabad csak úgy fel-alá kóvályognia az Alvilágban – érvelt ShiShi. – Valahol várakoznia kell, amíg el nem jön az ideje. – Az oroszlán leguggolt, mellső lábaira hajolt. – Mássz fel a hátamra. Így gyorsabb lesz. Meg aztán, én nem fáradok el olyan hamar, mint ti, emberek.

Mulan eleresztette a füle mellett a megjegyzést, és az oroszlán hátára pattant. ShiShinek igaza volt: könnyedén átugrándozott az erdőn. Minél gyorsabban haladt, a köd annál sűrűbb lett. A végén Mulan már nem is látott tovább néhány lépésnél.

ShiShi pár perc múlva megállt.

– Mi az?

Az oroszlán felmordult, és lerázta magáról a lányt. Mulan feltápászkodott, és rémülten vette észre, mi dühítette fel ShiShit. Ismét a púpos ember formájú bambusz előtt álltak.

A szárak valóban suttogtak – olyan sokan voltak, hogy a hangjuk a szél suhogásához hasonlított, de most, hogy Mulan jobban odafigyelt rájuk, hallotta, hogy minden növény suttog.

– Élnek – mormogta.

– Szellemek – javította ki ShiShi, és elhátrált a kiszáradt bambusz mellől. – Szellemek, akik felelnek a Földön emberként elkövetett gaztetteikért.

Mulan lába alatt megroppantak a gallyak. Arrébb lépett, és látta, hogy az ágak kígyóként kúsznak vissza ahhoz a növényhez, amiről letörtek, és összeforrnak vele. Az útjukból eltávolított ágak visszanőttek, és már ShiShi karmának nyoma sem látszott a növényen.

Mulan szemügyre vette a púpos alakot. A köd körülötte volt a legsűrűbb. Olyan volt, mintha a bambuszalaknak arca lenne. A legtetején lévő bütykök előrehajoltak, mint egy nyak, és Mulan úgy vélte, két szemet és egy szájat is lát. Rátapasztotta a fülét a növényre.

– Segíts – suttogta egy hang a bambuszban.

Ekkor ShiShi hatalmasat üvöltött.

– Tudtam! – kiáltotta. – Yama becsapott minket! Csapdába estünk! – Felemelte a mancsát, hogy eltiporja a növényt, de Mulan karját magasra emelve megakadályozta.

– Várj! – kiáltotta. – Szerintem okkal térünk vissza mindig ehhez a növényhez. Az előbb mondott nekem valamit.

– Segíts! – ismételte a bambusz.

– Ha meg akarjuk menteni Li Shangot, nem kellene démoni bambuszokkal beszélgetnünk.

– Csak egy percet adj – mondta Mulan, és a púpos növény felé fordult. A növény megjelenése kilátástalanságot sugallt: valami fájdalmas, frusztráló energia áradt belőle.

„Az egy helyben ácsorgás a legfárasztóbb dolog” – mondogatta mindig az apukája Mulannak, ha a lány a tartásjavító edzések miatt panaszkodott. Aztán látta maga előtt, amint az apukája bebiceg a szobába a botjával, és azonnal kihúzta magát. Eszébe jutott, hogy az apjának sokkal könnyebb volt felegyenesednie, ha a botjára támaszkodhatott.

– Azt hiszem, tudom, mit kell tennem – mormogta.

Körülnézett a púpos növény körül, egy ágat keresett. A legtöbb gally törött, hajlott vagy csavaros volt. De neki egy egyenes bot kellett, amit mankóként is lehet használni.

Megvan!

Letérdelt, és kotorászni kezdett az aljnövényzetben.

– A császár nevében, mit művelsz? – reccsent fel ShiShi. Mulan azonban nem foglalkozott vele. Ismét a púpos növényt vizsgálgatta. A hajlott gerinc fölül egy ág nyúlt a föld felé, mint egy kar. Ha oda tudná tenni a mankót, hogy kiegyenesíthesse a hátát, a „férfi” ismét egyenesen állhatna.

Mulan gyöngéden a helyére illesztette a botot.

– Kertészkedésre pazarlod az időnket?

– Nézd – suttogta Mulan –, felegyenesedett!

A bambusz felizzott, aztán olyan hevesen rázta meg magát, hogy a bot, amit Mulan az előbb alátett, a levegőbe repült.

– Hátra! – kiáltotta ShiShi. – Bizonyára elszabadítottunk egy lelket!

A fából egy szellem emelkedett ki, de nem volt olyan gonosz és mérges, mint amilyenre Mulan és ShiShi számított.

– Li tábornok? – nyögte ShiShi, félig ledermedve a döbbenettől. Mulan pislogott. Ő is nagyon meglepődött Shang apja láttán.

Li tábornok a hátát dörzsölgette.

– Ó, már azt hittem, napokra itt maradok! Köszönöm, hogy megtaláltatok! Az ajtónál szerettelek volna megvárni benneteket, de csapdába ejtett a bambusz.

ShiShi még mindig nem tudott megszólalni.

Li tábornok megsimogatta az oroszlán pofiját.

– Jó újra látni, öreg barátom! Hálás vagyok, hogy eljöttetek. Mindkettőtöknek! – A férfi testét még mindig körbevette a kéken derengő aura, bár most sokkal szebben ragyogott, mint amikor Mulan a Földön találkozott vele. Áttetsző alakja mögött a lány látta az erdőt.

– Nem maradhatok sokáig – mondta Shang apja. – Yama király őrei már keresnek.

– Miért? – kérdezte ShiShi a mellkasát düllesztve. – Mit tettél?

Li tábornok gyöngéden rámosolygott egykori védelmezőjére.

– Öreg barátom, azért keresnek, mert indulnom kell a Mennyekbe. Már órákkal ezelőtt ki kellett volna kísérniük a kapuhoz. De én itt akartam maradni Diyuban, hogy segíthessek nektek.

– Nem találjuk Shangot – szakadt ki Mulanból. – Azt sem tudjuk, hol keressük.

– Diyuban nem egyszerű tájékozódni, de Shang nincs messze innen. – Li tábornok arrébb lépett.

Mögötte elvékonyodott a köd, és egy víztükörszerű portál tűnt fel két bambusznád között. A kaput bronz démonfejek díszítették.

– Az Utolsó Pillantás Az Otthonodra Toronyban megtaláljátok – mondta Li tábornok, és az átjáró felé intett.

Mulan benézett a portálba, és meglátott egy skarlátvörös és smaragdzöld színekben tündöklő, csúcsos, arany csempékkel kirakott tetejű, rácsos ablakú tornyot. Úgy nézett ki, mint egy földhöz kötött, égbe törő, ünnepi papírsárkány.

– Ide kerülnek a szellemek, mielőtt újjászületnének – mondta Li tábornok. – Itt visszaemlékezhetnek az otthonukra. Reggel Meng Po – a Feledés Asszonya – egy csésze teát visz Shangnak. Ha megissza, mindent elfelejt: a családját, a barátait, még a nevét is. Aztán a lelke visszatér a Földre, egy új életbe. A torony az utolsó állomás Shang útján, ahol még ránk ismer.

Mulan nyelt egyet.

– Nem hagyom, hogy ez megtörténjen.

– A fiam megtalálása lesz a legkönnyebb része a küldetéseteknek – mondta Li tábornok. – De minél mélyebbre merültök Diyu bugyraiban, annál inkább Yama király uralma alá kerültök. Keressétek a bronz démonfejekkel díszített kapukat!

Mulan bólintott.

– És hogyan találjuk meg ezeket a kapukat?

– Néhányat nem lehet megtalálni. Ezekhez segítségre lesz szükségetek. De a legtöbb szint meg van jelölve. – Li tábornok a portál két oldalán elhelyezett plakettekre mutatott. A lány csak most vette észre a bronz démonfejek alá írt számokat.

– Hetvenkilenc – olvasta. – Hogyan kerültünk Diyu hetvenkilencedik szintjére? Nem is emlékszem, hogy…

– Lefelé könnyebb, mint felfelé – szakította félbe ShiShi. – Csak felfelé lehet kijutni innen.

– Yama király trónterme hányadik szinten van?

– Nem tudom – mondta Li tábornok –, de ShiShinek igaza van. Felfelé kell menni ahhoz, hogy kijussatok Diyuból. – Szünetet tartott. – De nem lesz könnyű. Diyu csalóka hely, az ember könnyen elveszíti önmagát. A hídon őrködő szellemek már mindenfelé elhíresztelték, hogy itt vagytok. Sokan próbálják majd megakadályozni – csak úgy, szórakozásból –, hogy megmentsétek a fiamat.

– Tudod, hogyan találunk vissza a kijárathoz?

– Sajnos nem. Csak néhányan ismerik a járást Diyuban. Nekem is sok időbe telt, míg rátaláltam erre a portálra, ami egyenesen Shanghoz vezet.

– Kezdetnek megfelel – mondta Mulan gyöngéden. – Köszönjük.

Mulan fel akart mászni ShiShi hátára, de Shang édesapja folytatta:

– Ping, várj! A fiam… a fiam nagyon sok tekintetben hasonlít rám. Már elfogadta a halálát. Úgy látja, hogy akkor lesz méltó a becsületre, ha most meghal. Muszáj lesz meggyőznöd az ellenkezőjéről.

– Rendben.

– Nem lesz olyan könnyű – mondta Li tábornok habozva. – Lehet, hogy nem fog hinni neked. Emlékeztesd a gyerekkorára. – A tábornok hangja rekedtesre változott. – Juttasd eszébe, hogy amikor még csak hatéves volt, olyannyira szeretett volna velem jönni a csatába, hogy elbújt a bőröndömben. Csak akkor vettem észre, hogy ott van, amikor már félnapi járásra voltam az otthonunktól. Azt mondtam neki, hogy sétáljon haza, mezítláb, a szakadó esőben, csak hogy engedelmességre és türelemre tanítsam. Kemény büntetés volt, főleg egy ilyen kisfiúnak, de Shang nem panaszkodott. Én folytattam az utam, de idővel visszafordultam érte, és hazavittem az anyjához. Aztán azt mondtam neki, hogy egyszer eljön a nap, amikor egymás mellett harcolunk, amikor ő vezeti az én katonáimat. De addig várnia kell.

Mulan összeszorította az ajkát. Papa is mindig azt mondta neki, hogy várjon. Mindig azzal piszkálta, hogy türelmetlen, hogy mindig be akarja bizonyítani, mennyit ér. „De Shang fiú. Ő tudta, hogy egyszer majd megadatik neki a lehetőség, hogy bizonyítson. Én viszont… Mulan mellkasa összeszorult, eszébe jutott az utolsó vacsora, amit otthon költött el, és az utolsó vitatkozása Papával.

– Miért kell bevonulnod?! – csattant fel.

– Mulan!

– Talán nincs elég fiatal férfi Kínában?

– A becsület úgy kívánja, hogy harcoljak a hazámért és a családomért!

– A becsület azt kívánja, hogy meghalj?

– Úgy halok meg, ahogy férfihoz illik!

– De hogyha…

– Én tudom, mi a dolgom! Te is tanuld meg a magadét.

Mulan nagyon dühös és sértődött volt. De még most sem bánta, hogy bevonult az apja helyett. Csak azt sajnálta, hogy be kellett csapnia a családját.

– Ping – mondta Li tábornok, félbeszakítva a lány gondolatait –, Shang életének nem így kellene véget érnie. Talán azt hiszed, azért mondom ezt, mert a fiam, de ennél többről van szó. A szíve mélyén mindig is a családját, a hazáját és a barátait akarta védelmezni. Túl fiatal még a halálhoz. Még annyi minden jót tehetne Kínáért. Meg kell értetned vele, hogy az útja ebben az életben vezet tovább.

– Így lesz – mondta Mulan elszántan. Felemelte a tekintetét, és Li tábornok szemébe nézett. – Megígérem, hogy megtalálom Shangot, és visszaviszem a Földre. – Elszántsága szomorú, de reményteljes mosolyt csalt a tábornok arcára.

– Hiszek neked, Ping. De nem tudom, vajon látlak-e még. Ha megtalálod Shangot, mondd el neki, hogy… nagyon büszke vagyok rá. És mondd el azt is, hogy sajnálom… Sajnálom, hogy sosem volt lehetőségünk együtt harcolni.

Mulan torka kiszáradt, és egy hangot sem bírt kipréselni rajta. Fejet hajtott.

– Menjetek. Bízom bennetek!

„Megint ezek a szavak.” Miért piszkálták az agyát ennyire ezek a szavak? Néhány órával ezelőtt Shang ugyanígy szólt hozzá, épp ilyen tisztelettel. Mulannak már akkor is nagyon fájt. Nem érdemelte meg.

De azért most sikerült halványan elmosolyodnia.

– Nem hagylak cserben, tábornok.

Li tábornok egy rövid bólintás kíséretében belépett a ködbe, majd eltűnt.

Mulan a portál felé fordult, szemét a távoli Utolsó Pillantás Az Otthonodra Toronyra szegezte. A torony felett a telihold ragyogott. A szélét borító sötét árnyék egyre csak vastagodott.

A lány belépett a portálba. „Jövök, Shang.”

Tizedik fejezet

Egy sziklás domb lábánál találták magukat, tőlük nem messze az Utolsó Pillantás Az Otthonodra Torony magasodott. Mulannak támadt egy olyan érzése, hogy a torony valami különös magányba burkolózik. Élénk színű falai, megfakult, vörös ablakai és sárga teteje ellenére a lánynak egy őrtorony jutott róla eszébe, amit a Kínát védő nagy falról készült festményen látott.

ShiShi csöndben maradt. Mulan úgy vélte, nagy hatással volt rá a találkozás a tábornok szellemével.

Felettük az ég komor szürkére változott, a hold azonban nem tűnt el. Olyan fakó volt, mintha valaki az élők világának holdját csupa gézbe bugyolálta volna.

Mulan beszívta a levegőt. Ismerős, fűszeres illatot érzett. Ugyan nem volt erős, de ezt az aromát semmivel sem lehetett összetéveszteni.

– Érzed?

ShiShi bólogatott.

– Füstölő.

„A torony tetejéről jön” – gondolta Mulan, és felnézett. A torony lábánál kis, szögletes nyílás tátongott, ShiShi számára azonban túl szűknek bizonyult.

Mulan és ShiShi egymásra pillantottak. A lánynak egyedül kell mennie. Az őrző a homlokát ráncolta, de nem vitatkozott.

– Emlékezz, mit mondott neked Li tábornok. És nem érünk rá!

Mulan bólintott.

– Ping – tette hozzá ShiShi –, ne szólj még Li Shangnak a Yama királlyal kötött alkuról. Hadd reménykedjen. Kell valami, amiért érdemes élnie.

Mulan oldalra billentette a fejét. Meghatotta ShiShi figyelmessége.

– Rendben – mondta habozva. – Biztos, hogy nem akarsz velem jönni?

– Még ha mehetnék, akkor sem lenne helyénvaló.

– Miért nem?

– Hogy miért? – emelte fel a hangját ShiShi. – Mert… Á, miért is kellene megmagyaráznom neked, hogy milyen bonyolult a kapcsolat férfi és a védelmezője között? A te védelmeződ csak egy házi hüllő. Elég ebből! Menjél!

Mulannak nem kellett kétszer mondani. Felszaladt a lépcsőn. A füstölőillat egyre erősebb és nehezebb lett, ahogy felfelé haladt. Gyerekkorában mindig elálmosodott tőle. Fa Nagyi régen gyakran vitte őt magával a családi templomba, imádkozni az őseikhez. Amikor a kis Mulannak kellett a füstölőt tartva meghajolnia az oltár és az ősei lelke előtt, mindig elfojtott egy ásítást.

Most azonban egyáltalán nem volt álmos. Csak úgy tombolt benne az adrenalin. Egyre gyorsabban futott felfelé nehéz, csizmás lábával a hideg kőlépcsőkön. A gyertyák fényében táncoló árnyéka követte.

Mulan azt kívánta, bárcsak odalent hagyta volna a páncélját ShiShinél. A ránehezedő negyven jinnyi súly eléggé lelassította. De nem állt meg, szemét a lépcső tetején lévő faajtóra szegezte. Résnyire nyitva volt, és fény áradt ki rajta.

Shangnak ott kell lennie!

Mulan lihegve ugrott az utolsó lépcsőfokra. Kifújta és összeszedte magát, majd belépett a szobába. Halvány fény töltötte meg a helyiséget. Bronzcsészébe helyezett gyertyák vettek körül egy égő füstölőkkel teletűzdelt mandarint.

„Oltár a holtakhoz” – gondolta Mulan. Hirtelen a földbe gyökerezett a lába, de nem az oltár látványától. Izmai megmerevedtek.

A fal mellett Shang állt, és az eget nézte az ablakon át. Amikor Mulan bejött, nem fordult meg. Úgy tűnt, nem is hallotta őt.

Első ránézésre pont ugyanúgy festett, mint amikor először találkoztak. Sűrű, fekete haja a feje tetejére fogva, a vállán hátravetett, kapcsos gallérú köpeny, a páncélja frissen polírozott – sem zsírfolt, sem vér nem szennyezi.

Shang most azonban csak egy lélek volt.

Mulan a szája elé kapta a kezét. „Ne!”

Kétség sem fért hozzá: a kapitány teste halványkék fényben derengett, egészen olyan volt, mint egy tükörkép a vízen. A lány látta az ablakrács geometrikus mintázatát a férfi bőrén keresztül. Meg akarta szólítani.

– Shang! – A hangja rekedten és elhalóan tört elő a torkából. A szoba kicsi volt – alig egy tucat lépés széltében-hosszában. Mulan a férfi felé lépett, de ő nem moccant.

– Shang?

Vajon mit néz? A lány csak a sápadt, szürke eget látta az ablak mögött. Még egy madár vagy felhő sem látszott rajta.

„Shang bizonyára valami mást lát.”

Szemöldökei aggodalmasan ráncolódtak össze. A kapitány üveges szemekkel meredt előre, és egy izma sem moccant, amikor Mulan a nevén szólította. A lány meg akarta rázni a vállát, de nem tudta megérinteni. Azért csak megpróbálta: a férfi karjára tette a kezét. Olyan érzés volt, mintha meleg vízhez érne.

„Elkéstem?”

– Shang, itt vagyok. Én vagyok az, Ping.

A férfi bizonyára érzett valamit, mert végre megfordult. Amikor megpillantotta a lányt, szemöldöke egy kicsit megemelkedett. Az apró jelzés láttán Mulannak repesni kezdett a szíve a megkönnyebbüléstől. Shang örül neki! Aztán a férfi pislogott egyet, és arcát elborította az aggodalom.

– Hát te is, Ping.

Mulannak kikerekedett a szeme. Csak most értette meg, mire gondol Shang.

– Nem – mondta gyorsan. – Én nem… Én élek.

A kapitány a fejét csóválta.

– Ha itt vagy, akkor bizonyára már nem.

– Shang, azért vagyok itt, hogy hazavigyelek.

– Ping, nézz csak körül! Az Alvilágban vagyunk!

– Igen – értett egyet a kapitánnyal Mulan –, de én nem haltam meg. Megjelent előttem az apád lelke. Elküldte velem a családod őrzőjét, ShiShit. Odalent vár, ha velem jössz…

– Ping – emelte fel a hangját Shang. – Most van utoljára lehetőségem látni a családomat. Szeretném, ha magamra hagynál.

– Beszéltem az apáddal – ismételgette Mulan. – Ő is mondta, hogy nem fogsz hinni nekem.

– Akkor hallgatnod kellett volna rá. – Shang ismét az ablak felé fordult. – Menj! Nincs sok időm, és mindenre emlékezni szeretnék.

– Akkor tudsz róla? – kérdezte Mulan. – Yama király elmondta, hogy elhagyod Diyut?

– Tudom, hogy a testem haldoklik – mondta nyersen Shang. – És azt is tudom, hogy vissza kell térnem a Földre. Ez nagy megtiszteltetés. Egyetlen vágyam, hogy a következő életemben is Kínát védelmezzem.

– Neked ebben az életben kell megvédened a birodalmat – mondta Mulan. – Tényleg itt vagyok, Shang.

– Nem, Ping. – Shang haragosan ráncolta a homlokát, és fájdalmas tekintettel nézett a lányra. – Ha itt vagy, az azt jelenti, hogy te is haldokolsz. Nagyon sajnálom. A saját tornyodban kellene lenned.

Mulan a fogát csikorgatta. Már el is felejtette, milyen makacs tud lenni Shang – majdnem annyira makacs, mint ő. De csak majdnem! A lány nem adta fel.

„Segíts neki emlékezni. Segíts neki elhinni.”

– Azt mondtad, bízol bennem, igaz? – kérdezte lágyan.

Shang erre felfigyelt. Bizonytalanul nézett Mulanra.

– Édesapád azt akarja, hogy élj, Shang. Tudom, hogy azt hiszed, tiszteletlenség szembeszállni a végzeteddel, de mégis ezt kell tenned. Szükségünk van rád. A katonáidnak szüksége van rád. – Szünetet tartott. – Emlékszel, az elején milyen reménytelen esetnek tűnt mindenki?

Shang nyersen felnevetett. Mulan felbátorodva folytatta:

– Emlékszel, amikor először találkoztunk?

– Hogyan is felejthetném el! Te voltál a legborzalmasabb katona, akit valaha láttam.

Most Mulan nevetett.

Néha azt kívánta, bárcsak elfelejtené az első találkozását a kapitánnyal. Mushu mindenféle megkérdőjelezhető tanácsot adott neki arra vonatkozóan, hogy hogyan kell férfiként viselkedni. Így hát Mulan becsörtetett a barakkok közé, és valahogy sikerült mindenkit magára haragítania. Nagy verekedés tört ki az újoncok között. Mikor Shang megérkezett, hogy szétzavarja a fiúkat, Mulan a földön kuporgott, mint egy teknős, és kezével a fejét védte, hogy a többiek ne verjék szét. Amikor meglátta a férfit, még a lélegzete is elállt! Na persze nem Shang jóképű, magas, daliás termete láttán, hanem azért, mert túl gyorsan vágta haptákba magát.

– Annyira féltem tőled, hogy még a saját nevemet is elfelejtettem – ismerte be. Ez majdnem így is volt. Az igazsághoz persze az is hozzátartozott, hogy akkor még ki sem talált magának egy rendes fiúnevet. De valóban nagyon félt a kapitánytól. Rettegett tőle. És kíváncsi volt rá.

Amikor először találkoztak, Shang arckifejezéséből nem bírta megállapítani, hogy a férfi most dühös, vagy meghökkent. Vagy mindkettő.

Mekkora idiótának gondolhatta!

Mulan most már jobban tudott olvasni a kapitány arckifejezéséből. Nyakának íve elárulta, hogy figyel a lányra. Amikor ő beszélt, egy kicsit behajlította a karját: ez azt jelentette, hogy kíváncsi. És most, hogy résnyire nyitott szájjal várta, hogy a lány folytassa: reménykedett.

– Még mindig félsz tőlem? – kérdezte Shang. – Most, hogy… ilyen vagyok? – Felemelte sápadt, kék karjait.

– Nem – mondta Mulan. – Most csak attól félek, hogy elveszítem a barátom. Így van ezzel Yao, Ling és Chien-Po is: nagyon aggódunk a kapitányunkért. Ki fog minket ilyen keményen dolgoztatni? Küzdened kell, Shang! Ezt te tanítottad nekünk.

A kapitány tekintete megenyhült.

– Tényleg te vagy az, Ping?

– Tudom, hogy nehéz elhinni, de igen.

– És az apám… tényleg az apám küldött, hogy visszavigyél?

– Azt mondta, szkeptikus leszel. Jól ismer téged. – Mulan szünetet tartott. – Megkért, hogy meséljek el neked egy történetet a gyerekkorodból, hogy higgy nekem.

– Milyen történetet?

– Azt mondta, hatéves korodban bebújtál a bőröndjébe, mert vele akartál tartani a csatába. Amikor észrevett, megígérte, hogy eljön az idő, amikor egymás oldalán fogtok harcolni. – Mulan habozott. – Azt mondta, nagyon sajnálja, hogy ez a nap sosem virradt fel.

Shang szemöldöke alig észrevehetően megrándult, de Mulan látta. A férfi válla megfeszült, kihúzta magát.

– Itt… itt van Diyuban? Beszélhetnék vele?

– Nem tudom, hol van. Azt mondta, a Mennybe megy.

Shang vállai elernyedtek. Egyszerre tűnt megkönnyebbültnek és szomorúnak.

– Értem.

– Azt akarja, hogy élj, Shang! – folytatta Mulan. – A családod védelmezője hozott engem ide, hogy hazavigyünk. Odalent vár minket.

Shang cikázó szemmel tanulmányozta a lány arcát. Mulan látta rajta, hogy hinni akar neki.

– Nem lehetsz valóság.

– De az vagyok. Shang, hinned kell nekem! Élned kell!

– Miért?

„Miért” – ismételte magában Mulan. Az agya megpróbált választ találni a kérdésre.

– Az apukám gyakran mesélt nekem az ősi idők bajnokairól, akik a démonokkal szemben védték Kínát. Az istenek mindenféle mágikus tárgyat – köveket, lámpásokat, kardokat – adtak nekik, hogy segítsék küldetésüket. De a bajnokok még ezektől sem váltak legyőzhetetlenné. Ismerték a félelem és a veszteség érzését, de még így is kitartóan harcoltak, mert tudták, hogy így helyes. Mert a szívük mélyén bátrak és igazak voltak. – Mulan az ajkába harapott, miközben apja történetét mesélte. Ez a történet mindig erőt adott neki, bár egyik hős sem volt lány. „Most nem ez a lényeg – emlékeztette magát. – El kell érnem, hogy Shang akarjon élni!”

– Shang, mi csak emberek vagyunk. Nincs varázserőnk, de bátrak és erősek vagyunk! Kínának szüksége van ránk! Talán már kitaláltad, hogy a szüleim csalódtak bennem. Béna voltam, makacs, és én sem voltam elégedett magammal. Nem tudtam, miért élek. Nem tudtam, ki vagyok. Néha még most sem tudom. – Szünetet tartott, mert hirtelen összeszorult a torka. – De ez nem rólam szól. Hanem Kínáról. A családomról. A barátaimról. Úgy döntöttem, eljövök érted Diyuba. Most neked is meg kell hoznod a döntést, hogy hazajössz velem. Ha tényleg azt hiszed, hogy itt ér véget az utad, elmegyek. De ha tovább akarsz menni, gyere velem.

Megvárta, amíg Shang megemészti a szavait.

– Ettől már elhiszem, hogy te vagy az igazi Ping! – mondta végül a kapitány, és hátat fordított az ablaknak. A hangja nyugodt volt, mint mindig, amikor a csapatát vezette, de amit ezután mondott, az igencsak sürgetően hangzott: – Nos, hogy jutunk ki innen?

Mulan elmosolyodott. Ez volt az a Shang, akit ő ismert.

– Kövess – mondta, és elindult az ajtó felé. De amint a férfi kilépett a szobából, az épület iszonyatos robaj kíséretében rázkódni kezdett.

– A torony össze fog omlani! – Shang meg akarta ragadni Mulan karját, de már nem volt több egy árnyéknál. Arca frusztrált és szomorú kifejezést öltött, de aztán mégis elszántan nézett a lány szemébe. – Gyerünk!

Mulan kettesével-hármasával ugrált le a lépcsőkön. Hallotta a torony köveinek robaját, mintha valaki egy hatalmas kalapáccsal verné a tetőt. A hang viharként örvénylett körülöttük.

Úgy húszlépésnyire lehettek a földtől, amikor Mulan meglátta a bejárat előtt járkáló ShiShit. Már nincs sok hátra!

Aztán a padló hirtelen kiegyenesedett alattuk, és elkezdtek lefelé csúszni a kövek okozta lavinával együtt. A fáinak fognak csapódni! Rugdosódva próbálták lassítani magukat, mindhiába.

Amikor ShiShi meglátta, hogy veszélyben vannak, áttörte a bejáratot, és megállt Mulan és Shang előtt. Ezzel megakadályozta, hogy továbbzuhanjanak, a köveket pedig felfogta a hátával. Ám mielőtt még megragadhatta volna Mulant a fogaival, és elindulhatott volna vele kifelé, a padló eltűnt alóluk.

Mindannyian a semmibe zuhantak.

Egyre mélyebbre és mélyebbre hullottak Diyu gyomrában. ShiShi üvöltése visszhangot vert az akna falain.

Tizenegyedik fejezet

Mulan elfojtotta a sikítását. Bár már teljesen úgy beszélt, sétált és evett, mint egy férfi, azt mégsem tudta, hogyan kell férfiasan sikítani. Linget és Mushut már hallotta visítani, de Shangot még soha. Shang mindig bátor volt. Ha félelmet érzett, azt arra használta, hogy kihúzza magát a bajból, a katonáival együtt.

Így hát, ahogy zuhantak lefelé a sötétség és a kétségbeesés végtelennek tűnő aknájában, Mulan úgy döntött, nem ez lesz az a pillanat, amikor felfedi a titkát, és nem ez lesz az a pillanat, amikor megadja magát a félelmének, hogy sosem térnek haza.

Oldalát szorítva, ajkát harapdálva próbálta magában tartani a sikolyát.

ShiShi még mindig bömbölt. Jádemedálos nyaklánca zölden villogott a nyaka körül. Mancsaival úgy hadonászott a levegőben, mintha egy láthatatlan ellenséggel viaskodna.

Mulan is a levegőt rugdosta, és próbált úgy fordulni, hogy lássa, mi van alattuk. De túl gyorsan zuhant, és az erőlködéstől csak még jobban elszédült. Miközben zuhantak Diyu gyomra felé, villanásnyi időre nagyon sok termet és házat látott. Látott még lángoló fákat, tomboló viharokat, sziklás sivatagokat, gomolygó füstöt. Közben megkínzott szellemek vérfagyasztó sikolyait és vasláncok csörömpölését hallotta.

Először ShiShi ért földet, a mocskos talajról felfröccsent a sár a becsapódástól. A következő Shang volt: csendben elterült a földön, de aztán felnyögött. Mulan ebből tudta, hogy még életben van. Azaz, félig.

A lány felkészült a landolásra: felhúzta a lábát, és közéjük hajtotta a fejét. De aztán valami puhára esett, mintha ki lett volna párnázva a talaj. Szőrös párnákkal…

– Szállj le rólam! – dörögte ShiShi. – Gyerünk! Most!

Mulan oldalra gurult, és leszánkázott ShiShi hátáról. Az oroszlánt félig belepte a mocsok, narancssárga szemei világítottak a sötét kamrában, amibe érkeztek. Nagyon kicsi kamra volt: ShiShi és Mulan alig fért el benne.

– Shang? – kiáltott fel a lány, és ijedten nézett körül. Tenyerét a kamra köves falához nyomta. Nem is kamra volt, hiszen látta maguk felett a kék, hűvös eget. Egy kútba estek!

– Ping? – hallatszott Shang hangja a fejük fölül.

– Itt vagyok! – kiáltott vissza Mulan. – És ShiShi is!

Shang lenézett rájuk a kút kávájáról.

– Maradjatok ott. Keresek valamit, amivel kiszedhetlek benneteket onnan.

– Nem maradunk sehol – reccsent fel ShiShi. Farkával megcsapkodta a kör alakú falat, aztán a kövekbe vájta a karmait, és megpróbált felmászni. Aztán leesett, hatalmas teste teljesen kitöltötte a kút fenekét.

Az őrző újra és újra megpróbálta, de hiába. A hátsó lábával véletlenül megrúgott egy fából készült vödröt, ami nagy ricsajt csapva lepattogott a kút falán, és a farkára esett. Az oroszlán dühösen felüvöltött.

– Legalább üres – mondta Mulan, cipőjével a sárban turkálva. – Lehetne rosszabb is.

ShiShi a fogát csikorgatta.

– Engem ez nem nyugtat meg.

Mulan megvizsgálta az őket körülvevő kőfalat. A csúszós kövek között igen vékony volt a tömítés. Mulan még fürge ujjaival sem tudott volna felmászni rajta.

– Shang? – kiáltott fel. – Látsz valamit odakint?

De nem érkezett válasz. Úgy tűnt, Shang már elment, hogy keressen valamit, aminek a segítségével kihúzhatja őket.

ShiShi megköszörülte a torkát. Mulan osztozott a rossz kedvén. Csak néhány perc telt el azóta, hogy megtalálták Shangot, de most mégis külön kellett válniuk.

A lány a falnak támaszkodott, és megpróbálta kitalálni, hogyan jussanak ki.

– Nos, kiskatona – szólalt meg ShiShi –, van még valami a tarsolyodban?

– Gondolkozom – mondta Mulan. Azon tűnődött, vajon mire szolgálhat ez az üres kút. Vajon szándékosan azért van itt, hogy meglassítsa őket? És vajon mennyi idő telt el azóta, hogy elhagyták Yama király tróntermét?

ShiShi ismét krákogott egyet.

– Egy kútban ragadni tökéletes alkalom arra, hogy bemutatkozzam Li Shangnak. – Volt valami az oroszlán hangjában, amitől Mulan felocsúdott a tűnődésből.

– Ezért nem jöttél be velem a toronyba? – kérdezte. Majd halkabban folytatta: – Attól féltél, hogy csalódást okozol Shangnak?

ShiShi lehorgasztotta a fejét, megpróbálta elrejteni az arckifejezését. Kényelmetlen pozíciót vett fel. Mulan nem is várt választ a goromba őrzőtől, így hát igencsak meglepődött, amikor az oroszlán beszélni kezdett.

– Li tábornok annyi idős volt, mint most Shang, amikor az őrzője lettem. De nem csak a kötelességet jelentette számomra; barátok lettünk. Amikor meghalt, megígértem, hogy vigyázok a fiára. Esküt tettem.

– Tehát most, hogy Li tábornok elment, a fia pedig Diyu-ban van…

ShiShi felsóhajtott, a bajusza lekonyult.

– Nem lepne meg, ha ezek után nem lehetnék az őrző-védője.

– Shang szerencsés, hogy te védelmezed – mondta Mulan, és megérintette az oroszlán fejét. – Bátor és magabiztos vagy. Néha Mushu jut rólad eszembe, csak te sokkal nagyobb vagy nála.

ShiShi lerázta magáról a lány kezét.

– Semmiben sem hasonlítok a házi hüllődre.

Mulannak felállt a hátán a szőr ShiShi hangnemétől. Annak ellenére, hogy Mushu elég sokat hibázott, és néha bajba sodorta a lányt, Mulan értékelte őt. Vajon ha nem jut ki Diyuból, akkor Mushut megbüntetik? Nem lehet többé őrző?

„Nem fogják megbüntetni, mert kijutok innen.”

– ShiShi – mondta –, ki fogjuk vinni innen Shangot. Őrző maradsz. Megígérem.

– Nem csak erről van szó. – ShiShi megint pofát vágott, majd sóhajtott. – Nem csak te vagy az, akinek a lelkét bűntudat nyomja.

Ő, Mulan most már mindent értett. Ő is magát okolta azért, ami Shanggal történt, és ezen semmi sem változtathatott. De eddig nem jutott eszébe, hogy ShiShi ugyanígy érezhet Li tábornokkal kapcsolatban. Az oroszlán bűntudatos viselkedését büszkeségnek és csalódottságnak hitte.

– Shang sosem hibáztatna téged azért, ami az apjával történt – vigasztalta gyöngéden. – Nem a te hibád volt.

– Mondja a katona, aki magát okolja Li Shang haláláért – morogta az oroszlán.

– Volt szerepem abban, ami Shanggal történt, és emiatt borzalmasan érzem magam. De nem csupán a bűntudat hozott ide – emlékeztette a lány ShiShit. – Az a helyes, ha megmentem Shangot. Akkor is megtenném, ha nem akkor sérült volna meg, amikor engem mentett. Szeretnék segíteni.

ShiShi felemelte a fejét.

– Azt hiszem, ha Li tábornok hisz benned, akkor én is hiszek, Ping. – Az oroszlán hatalmas, széles fogait csikorgatta, mintha utálná, hogy ilyen érzelmes dolgokat mond. – Hol van már Li Shang? Nagyon ráérős.

Mulan felnézett, majd kíváncsian vizslatni kezdte a kút falát. A kút fölött volt egy rozsdás emelőcsiga, de a kötele már nem volt a helyén.

– Egy kötélnek nagy hasznát vennénk – mondta.

– Kötélnek? – ShiShi megrázta magát, és közben megint felrúgta a régi vödröt. Mulan felugrott, és meglátta az oroszlán háta mögött a vékony, kígyó formájú tárgyat.

– Aha! – kiáltott fel.

ShiShi a nyakát tekerve próbált a háta mögé nézni.

– Ó, épp azon tűnődtem, hogy miért érzem olyan durvának a farkam. Ennyi elég?

Mulan maga felé húzta a törött favödörhöz kötött, hosszú kötelet.

– Megteszi. – A lány felugrott, és olyan magasra hajította a vödröt, amilyen magasra csak bírta. A harmadik próbálkozásra sikerült átvetni a vödröt a kút káváján. Mulan megrángatta a kötelet, hogy megnézze, elég erős-e. – Megpróbálok kimászni.

– És mi lesz velem? – kérdezte ShiShi.

– Tarts ki! – mondta Mulan, és körbetekerte a kötelet ShiShi derekán, majd egy erős csomóval rögzítette. Aztán ráugrott az oroszlán hátára, és elkezdett felfelé mászni a falon.

– Mit csinálsz? – kérdezte ShiShi. A hangja visszhangot vert a falak között. – Egyszerűen itt hagysz?

– Maradj ott. Ha felérek, felhúzlak.

Mulan virágok között találta magát. Megdöbbenve ült fel, és gyorsan kinyújtóztatta a végtagjait, mielőtt felállt volna. A levegőben bazsarózsa, mandarin és lótuszvirág illata terjengett.

– Nem erre számítottam – mormogta maga elé. A gyönyörű látvány teljesen lenyűgözte. Ha ShiShi nem kuksolt volna még mindig odalent a kút mélyén, biztosan megállt volna itt egy kicsit, hogy jobban körülnézzen.

– Vigyél ki innen! – bömbölte az oroszlán.

– Shang! – kiabálta Mulan. A közelben megpillantotta a kapitányt, aki még mindig keresgélt. Egy kidőlt fát talált, és épp feléjük vonszolta, amikor észrevette a lányt.

– Ping! Hát te meg hogyan…

– ShiShi még mindig odabent van – szakította félbe Mulan. – Segítened kell.

Shang ledobta a fát a földre, és a lány felé sietett. Együtt húzni kezdték a kötelet, és kisegítették ShiShit a kútból.

– Végre! – mondta ShiShi, és leugrott a fűbe. A karmával levágta magáról a kötelet, aztán kirázta a koszt a sörényéből. Felegyenesedett, hogy ünnepélyesen bemutatkozhasson Shangnak.

– Én vagyok a Li család hatalmas őrzője – dörögte. – Generációk óta gondozom családod hőseit, és most…

– Tudod, hogy hol vagyunk? – szakította félbe Shang. Mulan elfojtotta a kuncogását. Shang már csak ilyen – mindig a lényegre tér.

– Nem – horkantotta ShiShi, és gyanakodva körülnézett.

– Nagyon sokáig zuhantunk. Bizonyára ez Diyu szíve.

– Diyu szíve egy kert? – szólalt meg Mulan.

Mindenfelé gyönyörű, buja virágokat és fákat látott. Szinte már el is felejtette, hogy az Alvilágban van. A magas fű csiklandozta a derekát, miközben odasétált egy mandarinfához, és felmászott rá. A fa mögött csilingelő patak csobogott, piros-fehér foltos pontyok hemzsegtek benne.

– Ne egyetek meg semmit – figyelmeztette őket ShiShi. – És persze ne is igyatok.

– Miért ne?

– Yama király játszadozik velünk. Az ő birodalmában ő írja a szabályokat. Ne kockáztassunk feleslegesen.

Mulan bólintott, és eszébe jutott, hogy próbára tette őket a király az erdőben.

– Meg kell találnunk a felfelé vezető utat.

– Nem látok utat felfelé – mondta ShiShi szárazon –, hacsak nem tudsz szárnyakat növeszteni.

Mulan a kezével leárnyékolta a szemét, és felnézett az égre. Az ég olyan sugárzó világoskék volt, mint a festék, amit a porcelánművészek használtak Mulan szülőfalujában – de napot nem látott. Ha hunyorgott, akkor az egyik lapos, fehér felhő mögött ki tudta venni a hold körvonalát. A fekete árnyék már a negyedét is eltakarta.

– Ne nézz már ilyen meglepetten – mondta ShiShi, aki észrevette Mulan lesújtott tekintetét. – Elég sok időt töltöttél a toronyban. Aztán jött az az átkozott kút. De Li Shang legalább velünk van.

Mulan mereven bólintott. Fogalma sem volt róla, milyen messzire estek Diyu kapujától, és azt sem tudta megállapítani, mennyi idejük lehet még hátra napfelkeltéig.

Úgy gondolta, Yama királynak pontosan ez volt a szándéka. Biztos nem hagyta volna, hogy az Utolsó Pillantás Az Otthonodra Toronyból egyenesen elhagyják Diyut.

– Ott – mutatott Shang egy aranyozott pavilon irányába a fák között. A pavilon jáde – és aranyszínűre festett tetejét jól elrejtette a kert buja zöldje. – Az talán elvezet minket Diyu egy másik pontjára.

– Vagy még mélyebbre visz – érvelt ShiShi.

– Vagy felfelé.

– Shangnak igaza van – mondta Mulan. Lábával lesimította a sarat egy tégláról: kis ösvény bukkant elő, ami a pavilon felé vezetett. – Meg kell próbálnunk. Talán egy olyan portál van abban a pavilonban, ami elvisz minket innen.

– Nekem ez nem tetszik – morogta ShiShi, de követte Mulant és Shangot, eltaposva az útjába kerülő virágokat.

– Legutoljára Li Shang ükapja hívott meg egy ilyen pavilonba. Ő csináltatta rólam a legnagyobb szobrot, és a pavilon közepére állíttatta, ahol mindenki fenséges szépségem csodájára járhatott. De néhány évvel később a szobor tönkrement egy csatában – nyögte. – Szörnyű emlékek fűznek az ilyen pavilonokhoz.

Mulan elfojtotta a kuncogását, és igyekezett előretekinteni. A pavilon egy kis tóra nézett. A patak, amit Mulan az előbb látott, ebbe a tavacskába ömlött. A pavilon alatt láthatóvá vált két fapad, és két rózsafából faragott asztal, amiknek a lábát rókák díszítették. Az egyik asztalon gőzölgő teáskanna pihent.

– Várjatok. – Shang felemelte a karját, mielőtt még a pavilon közelébe értek volna. – Nem vagyunk egyedül.

– Megyek – mondta ShiShi. – Végtére is, nekem van a legtöbb tapasztalatom itt, Diyuban. Ezer lépésnyi távolságból is kiszagolom a démonokat. – És mielőtt bárki megállíthatta volna, az oroszlán elindult a pavilon felé, az ösvényt szegélyező, illatozó piros és fehér rózsabokrok közt. Az egyik rózsabokor hirtelen megrázkódott, az oroszlán pedig odakapott.

– Várj, ShiShi! Légy óvatos!

De már túl késő volt. Amint Mulan felkiáltott, egy bronzásó bukkant elő a bokorból, és jól fejbe vágta ShiShit.

Tizenkettedik fejezet

– Au! – jajdult fel az oroszlán.

A bokorból egy alacsony, idős hölgy lépett elő. Kerek szalmakalapot, pasztellzöld köntöst és sárga övét viselt. A csillogó ásót fenyegetően emelte ShiShire.

– Ez majd móresre tanít, ebadta oroszlánja! Ijesztgeted itt a szegény idős hölgyeket!

– Ő velünk van – mondta gyorsan Mulan, és ShiShi elé állt.

Ő a családom védelmezője – tette hozzá Shang.

Az idős hölgy szeme felcsillant.

– Á, katonák! Hamarabb is szólhattatok volna. Manapság nem lehet elég óvatos az ember, annyi démon meg szellem szaladgál itt fel-alá. Valamelyik nap elkaptam egy démont, aki a szilvafáim körül ólálkodott.

– ShiShi nem démon – nyugtatta meg Mulan.

Az idős hölgy a bokor alá dobta az ásóját, aztán elkapta Mulan karját, és megtapogatta a páncélját. Mulannak csak most tűnt fel, hogy a hölgy teste nem fénylik, és nem is áttetsző, mint Shangé. Olyan… élőnek tűnt.

Az idős hölgy felhúzta az orrát.

– Megváltozott a divat, mióta utoljára jártam a századik szinten. Ki most a császár?

– A századik a legmagasabb szint? – kérdezte Mulan, figyelmen kívül hagyva a hölgy kérdését. Li tábornok azt mondta, a bambuszerdő a hetvenkilencedik szinten van, de többet már nem tudott mondani. – Ott van a kapu?

– Vág az eszed. Igen, a századik szinten van Yama király trónterme.

– Most hányadik szinten vagyunk? És hogy jutunk fel oda? – tudakolta Shang.

– Az bizony nem egyszerű – sóhajtott az idős hölgy. – Idelent folyamatosan változnak a dolgok. Olyan ez a hely, mint egy labirintus. Nagyon könnyű eltévedni. De szerencsétekre én úgy ismerem Diyut, mint a tenyeremet.

– Talán tudsz nekünk segíteni – mondta Shang.

– Előbb igyatok egy kis teát – kínálta őket az idős hölgy. – Ezektől a kérdésektől megszomjaztam!

– Köszönjük, asszonyom, de…

– Lao Lao – vágott közbe a hölgy. – Hívj Lao Laónak. Diyuban mindenki a nagymamájaként tekint rám. Idelent mi egy nagy család vagyunk! Már nagyon régen volt társaságom, főleg nem ilyen bátor és dicső fiatalemberek, és nem ilyen lenyűgöző védelmezők! – Elragadtatva megérintette ShiSbi sörényét, amivel azonnal belopta magát az oroszlán szívébe, annak ellenére, hogy ShiShinek nem olyan rég még komoly aggályai voltak a hölggyel szemben.

– Gyertek, gyertek!

Mulan és Shang egymásra néztek.

– Sajnáljuk, Lao Lao, de eléggé sietünk…

– Nemleges választ nem fogadok el! – szakította félbe az idős hölgy. Sötét, mélyen ülő szeme pajkosan csillogott. – Ne mondjátok, hogy nincs időtök! Diyuban a világ összes ideje a miénk.

Lao Lao a pavilon felé tessékelte őket.

– Ránk mosolygott a szerencse – mondta boldogan ShiShi, aki még mindig csak úgy ragyogott a hölgy dicséretétől.

– Vajon bízhatunk benne? – kérdezte Mulan. A néni apró termete és energikussága Fa Nagyira emlékeztette a lányt. Ha az álla nem lett volna olyan hegyes, és fehér haja nem ért volna a derekáig, ijesztően hasonlított volna a Nagyira. Bizony, ijesztően.

– Nem kell megbíznunk benne – mondta az őrző. – De Diyuban nem mindenki rosszindulatú. Talán ő segíthet kijutni innen. Az pedig sokkal jobb lenne, mint itt kóvályogni az Alvilágban.

Úgy tűnt, Shang osztozik Mulan aggodalmán, de engedett:

– Egy próbát megér.

A férfi lépett be először a pavilonba, ShiShi pedig a hasát behúzva préselte át magát az oszlopok közt. Mulan az oroszlánt követve lépkedett fel a pavilon kecses lépcsőin.

Már hosszú ideje nem látott valódi bútorokat: a párnák selyemből készültek, a padok háttámláját madarakat és lepkéket ábrázoló, tekervényes áttört faragás díszítette. A kerek rózsafa asztalokon rózsa – és loncillatú gyertyák égtek.

– Csüccs le! – mutatott az idős hölgy a padokra és a padlón heverő párnákra. ShiShi azonnal otthon érezte magát. Mulan észrevette a három teáscsészét az asztalon. Vajon számítottak rájuk?

– Micsoda hosszú nap! – mondta az idős hölgy, miközben az asztalon álló kannáért nyúlt. – Ideadnád a csészédet?

Shang megrázta a fejét. Mulannak eszébe jutott, amikor a férfi megpróbálta megfogni a karját a toronyban, de az ujjai átsiklottak rajta.

– Nem hiszem, hogy menni fog…

– Ami Diyuhoz tartozik, azt meg tudod fogni – mondta neki Lao Lao. – A csészéket, a padokat, a virágokat a kertemben. – Tekintete találkozott Mulanéval. De attól tartok, a társaidhoz nem érhetsz hozzá, legalábbis amíg életben vannak.

Shang habozva felemelte a legközelebbi teáscsészét. A bőre annyira átlátszó volt, hogy árnyszerű ujjai alatt látni lehetett a porcelánra festett virágokat. Átadta a csészét Lao Laónak, aki megemelte a kannát, hogy teát öntsön nekik.

– Hadd segítsek – állt fel Mulan. – Nehéz az a kanna.

– Nem-nem. Erősebb vagyok, mint amilyennek tűnök! A kertészkedés teszi! – Az idős hölgy az egyik csésze fölé döntötte a kanna csőrét. – Ti, katonák biztosan hallottatok már arról a háborúról, ami odafent zajlik. Attól tartok, nem vagyok naprakész az ügyben. Yama király háború idején mindig olyan ingerlékeny. Túl nagy a tömeg, és elviselhetetlenül sok lesz a munkája. De hármótokról már mindent hallottam! Li Shang kapitány, az őrzője, ShiShi, és Ping, jól mondom?

Shang és ShiShi bólogatott. Mulan az oroszlán felé pillantott. Nagyon furcsa, hogy előre megágyaztak neki a párnákkal és a vánkosokkal.

– Honnan tudod a nevünket? – kérdezte a lány.

– Yama király nem sűrűn enged be bárkit is a fenti világból – válaszolta Lao Lao. – Bizonyára különleges fiatalember vagy, Ping. A „név nélküli fiú”, néhányan így emlegetnek.

– Név nélküli? – ismételte Shang. – De hát Ping a neve.

Mulan nyugtalanul mocorgott. Eszébe jutott, amikor Yama király megjegyezte, hogy Fa Ping nevet nem talál a könyvében.

– És te? – faggatta Lao Laót. – Te ki vagy?

– Csak egy öregasszony, aki elég szerencsés ahhoz, hogy legyen egy kertje Diyuban.

– Nem szellem vagy – mutatott rá Mulan. – Élőnek tűnsz.

Lao Lao felnevetett.

– Nem vagyok démon, ha attól tartasz. Yama király és én… megállapodtunk. – Az idős hölgy rákacsintott Mulanra. – Bár úgy tűnik, nem csak engem részesít különleges bánásmódban.

Mulan a homlokát ráncolta.

ShiShi megköszörülte a torkát.

– Bocsáss meg neki, Lao Lao. A kiskatona most először jár Diyuban, és elég goromba tud lenni.

– Nem hibáztatlak, Ping – kuncogott Lao Lao. – Nem lehet könnyű dolog egyedül, emberként átkelni az Alvilágon. Szerencsés vagy, hogy a nagy Li őrző-védő vezet. Főleg te, Li Shang kapitány.

ShiShi ismét büszkén borzolta a szőrét.

– Li Shang a nagyra becsült Li tábornok fia. Egy nap hatalmas hőst faragok belőle! Persze csak azután, hogy kijutunk Diyuból.

– A kijutásról jut eszembe – szakította félbe Mulan –, említetted, hogy a kapu a századik szinten van, Lao Lao.

– Igen – válaszolt a hölgy. – Csak azon keresztül lehet kijutni innen. De akik egyszer belépnek Diyuba, általában nem látják viszont azt a szintet. A legjobb, ha eléritek a kilencvenkilencedik szintet – ott van a Holtak Városa, Youdu –, és ott maradtok. Diyu többi részén nagy veszélyek leselkednek rátok. Szenvedéssel, kínnal, rémálombéli szörnyekkel teli kamrák végtelen sora! Csak egyszer tedd rossz helyre a lábad, és örökre ott ragadsz! De Youdu egész szép hely.

Mulan kinézett a pavilon oszlopai közt. Mind a hat oldal nyitott volt, így bárhonnan lehetett élvezni a kert és a tavacska látványát. Ha akart volna, könnyedén kiugorhatott volna a bokrok közé. De akkor miért érezte mégis úgy magát, mint aki csapdába esett?

– Ó, kedvesem! – mondta Lao Lao. – Látom, hogy megijesztettelek, Ping. De ne aggódj! Ez a szint nem veszélyes. Itt biztonságban vagy. Egyébként, Diyuban semmi sem árthat a szellemeknek.

Mulan ismét a homlokát ráncolta.

– Ha Diyuban semmi sem árt a szellemeknek, akkor miért vannak minden szinten kínzókamrák?

– Ó, nagyon okos vagy. Nem kell minden szellemnek bűnhődnie; és akiknek nem kell, azok Youduban töltik az idejüket.

– És nekik eshet bajuk?

– A szellemeknek semmi sem árthat, ha nem ítélték kínzásra őket. Tudod, a szellemek teste olyan, mint a víz. Ami Diyuhoz tartozik, azt megérinthetik, de ha nem akarják, akkor egyszerűen át is nyúlhatnak rajta. Persze azért ezt is gyakorolni kell, főleg a repülést, de a legtöbben elég időt töltenek itt ahhoz, hogy belerázódjanak. – Lao Lao oldalra billentette a fejét. – A szellemek nem is éreznek semmit. Ha ezer korbácsütést mérsz rájuk, ha megégeted őket, ha kikaparod a szemüket, azt sem érzik. Csak akkor, ha kiérdemelték a büntetést. Yama király ügyesen ráérez, hogy kinek mi a legnagyobb félelme, és ha valakit elítélt, azt szembesíti is vele.

Lao Lao észrevette Mulan aggódó arckifejezését, ezért inkább szünetet tartott.

– A barátod nem szellem. Persze már nagyon közel van hozzá, de a fenti világban a teste még nem halt meg. Addig szinte semmi sem árthat neki idelent.

– Szinte semmi? – ismételte Mulan. – Az előbb azt mondtad, hogy semmi!

– Valóban? – Az idős hölgy megvonta a vállát. – A szellemek is csapdába eshetnek, vagy eltévedhetnek. A kapitánynak ez ideális halál lenne.

– És mi van Pinggel? – faggatózott Shang. – Ő nem szellem.

– Pingnek bizony óvatosnak kell lennie. Nagyon óvatosnak! – Az asszony elmosolyodott, és vendégei elé tolta a csészéket.

– Igyatok csak! Mindjárt kihűl a teátok, pedig látom, hogy szomjasak vagytok!

– Én nem – mondta Mulan, akinek eszébe jutott ShiShi intelme. Az intelme, amit maga az oroszlán is elfelejtett, hiszen jóízűen szívta be a főzet illatát.

– Micsoda? – nevetett Lao Lao. – Nyugtalannak tűnsz, Ping. Attól félsz, hogy megmérgeztem?

– Természetesen nem – mondta gyorsan Mulan. – Csupán hosszú út áll még előttünk, és…

– Annál több okod van rá, hogy igyál. Egy-két kortytól nem késel el. – Az idős hölgy levette a kanna fedelét, és a vendégei orra alá dugta, hogy érezzék a gomolygó gőz aromáját.

– Hát ilyen csodás illata van egy méregnek? Erre válaszolj nekem.

ShiShi véletlenül beszippantotta a tea gőzét, és minden óvatossága azonnal elpárolgott. Felsóhajtott:

– Narancs. És jázmin. Egy kis gyömbérrel.

Mulannak el kellett ismernie, hogy a tea aromája mennyei.

Az illat megtöltötte a levegőt, és láthatatlan ölelésbe zárta a lányt. Biztonságban érezte magát tőle.

Belenézett a csészéjébe, és idióta vigyort pillantott meg a tükörképe arcán. A tea tükrében megpillantott egy plafonra függesztett rézlámpást a háta mögött, amin – úgy látta – feltűnt Yama király arca, úgy, mint Diyu többi ajtaján, amiken eddig átkeltek.

Talán van egy portál a pavilonban!

Mulan pislogott, eltolta maga elől a csészét, és hátrafordult, hogy szemügyre vehesse a lámpást.

Yama király arca eltűnt, a lámpásban pislákolva táncolt a láng. A réz csodálatos árnyalatokban verte vissza a fényt.

A lány ismét pislogott, és a lámpás most ugyanúgy nézett ki, mint amikor belépett a pavilonba. Yama királynak és a furcsa színeknek nyoma sem volt.

– Ping? – noszogatta Lao Lao.

Mulannak tátva maradt a szája. A válasz, ami az előbb még ott volt a nyelvén, teljesen kiesett a fejéből. A szemöldökét ráncolta. Mi van vele? Nem emlékszik!

– Uh, én… ööö…

– Maradj itt, és igyál egy kis teát – mondta az asszony, és Mulan tenyerébe tette a csészét. – Akkor mesélek neked Diyuról. Tudod, én már régóta itt vagyok.

Mulan a gőzölgő folyadék alján kavargó száraz leveleket bámulta. A teának még a látványa is gyönyörű volt; a lány még sosem látott ilyen színes főzetet. Vörös, rózsaszín, kék és borostyánsárga színek kavarogtak benne, mint a pillangók szárnyán.

– Mesééélllllj – mondta kásásan ShiShi. – Szeretem a jóóó törttténetekeeet.

Mulan felpillantott a teájából. Könnyűnek érezte a fejét, szédült. Mire is akart emlékezni? Egy történetre? Egy intésre? Mire?

Megérintette lüktető halántékát. Shang szemei üvegesek voltak, és az arckifejezéséből látszott, hogy ő is szédül – bizonyára ő is szippantott a tea gőzéből.

Mire akartam emlékezni? Valami olyasmi, hogy… ne együnk és igyunk Diyubari. De hát miért ne? Mert… az kockázatos lenne.

De mégis ki mondta ezt? ShiShi? Igen, ShiShi figyelmeztette őt… de nem erre akart emlékezni. Hanem a teával kapcsolatban valamire… A tea! Li tábornok azt mondta, hogy Shangnak innia kell egy teából, amitől elfelejti a régi életét. Vajon abba a teába szagolt bele az előbb? Akkor az idős hölgy bizonyára Meng Po, a Feledés Asszonya, és most a pavilonjában ücsörögnek!

Mulannak remegni kezdett a keze, és majdnem elejtette a csészéjét. Rátette a tenyerét, hogy a gőze ne szálljon az orrába, és ne felejtsen el még több mindent.

Az agya felpörgött. Ki kell jutniuk innen. De hogyan?

ShiShi fején ábrándos vigyor terült szét. Mulan nagy megkönnyebbülésére nem ivott még a teából, de afelől nem kételkedett, hogy amint összeszedi magát, fog.

Shang!

– Ez az én különleges ízesítésű teám – mondta Meng Po a férfinak. – Kortyolj bele, kapitány!

Shang nem ihat belőle!

Gyerünk, Mulan! Otthon sikerült elügyetlenkedned mindent. Az egész falu előtt hülyét csináltál magadból, mert leborítottad teával a házasságszerzőt. Meng Po nem egy kedves, idős hölgy, hanem Yama király ravasz szolgája.

Mulan oldalba könyökölte Shangot. A könyöke ugyan nem ütközött bele a szellembe, de a csészét sikerült kilöknie a kezéből. A porcelán széttört a padlón.

Mulan nagy megkönnyebbülésére Shang tekintete kitisztult. A lány jelentőségteljesen a szemébe nézett.

„Játsszuk végig” – olvasta ki a kapitány a lány arcából.

– Úgy sajnálom, olyan ügyetlen vagyok. Shang is mindig mondja, hogy én vagyok a legrosszabb katona a seregben. – Nevetést mímelt. – Nem igaz, Shang?

Shang felhúzta az egyik szemöldökét, majd ő is kipréselt egy nevetést.

– Öö, a legrosszabb.

Meng Po a zsebébe nyúlt, és elővett egy másik csészét.

– Ne is foglalkozz vele, van elég tea. – A hangja még mindig meleg volt, de némi türelmetlenség is csengett benne. – Újratöltöm a csészéd. De a tied még tele van, Ping. Idd csak ki!

„Elég rámenős az öreg” – gondolta Mulan. Úgy csinált, mintha beleinna a teába, de amikor Meng Po nem nézett oda, a háta mögé locsolta a csésze tartalmát. Shangra pillantott, a férfi pedig bólintott.

– Hogyan készíted a teádat? – kérdezte Mulan, ezzel is próbált időt nyerni maguknak. – Mennyei az illata. Te magad termeszted a leveleket? Vagy Diyu más tájairól származnak?

– Magam termesztem – válaszolta Meng Po, miközben teletöltötte Shang új csészéjét. – Nem sok időt töltök a kertemen kívül.

– Miért? Itt ragadtál?

– Nem, dehogy. Egyszerűen csak jobban szeretek itt lenni. Tudjátok, itt minden olyan békés.

„Túl békés – gondolta Mulan. – Se madarak, se bogarak, csak halak.” Előrehajolt, hogy lássa a pavilon mellett úszkáló pontyokat. „Valami van ezzel a hellyel.”

Visszatartotta a lélegzetét.

– Nem kellene tovább feltartanunk téged.

– Ne aggódj, Ping, a világ összes ideje az enyém.

– Igaza van – értett egyet ShiShi a hölggyel. – Tovább kellene itt maradnunk. Higgyétek el nekem, Diyu legtöbb tája feleannyira sem szép, mint Lao Lao pavilonja.

Mulan összepréselt ajkakkal, aggódva nézett az oroszlánra.

– Diyu melyik részén vagyunk? – kérdezte Meng Pótól.

– Ez a huszonnegyedik szint. Attól tartok, elég mélyre sodródtatok Yama király birodalmában.

Mulan keze megrándult, majdnem az ölébe ejtette a csészét.

– A huszonnegyedik szint?

Shang szeme riadalmat tükrözött, de megőrizte a nyugalmát.

– Drága Lao Lao, volnál olyan kedves, és elmondanád nekünk, hogy merre van a kapu felé vezető út?

– Diyuból csupán egy út vezet ki – válaszolta Meng Po. – Majd ha megittátok a teát, elmondom, merre van.

Mulan ártatlan arccal nézett a hölgyre.

– Én már megittam! Ez volt életem legjobb teája!

– Valóban? – Meng Po legyezni kezdte magát. – Ha tényleg megittad volna, nem emlékeznél, milyen a legjobb tea.

Mulan arcát elöntötte a forróság. Felállt, és elindult kifelé a pavilonból.

– Maradj – utasította szigorúan Meng Po. A pavilon oszlopaiból összetekert papírfalak bomlottak ki, és elfedték az építmény nyitott oldalait. Sötétség borult rájuk. Meng Po szemei résnyire szűkültek. – Kérlek. Udvariatlanság visszautasítani az idősebbek vendégszeretetét.

Mulan nyelt egyet. Csapdába estek.

– Tudom, ki vagy – sziszegte Mulan a fogai közt. – Nem vagy senki lao laója. A Feledés Asszonya vagy.

Meng Po felállt a padról. Mélyen ülő szemei kikerekedtek, nem is pislogott.

– Te pedig az a katona vagy, aki elrabolta Shangot az Utolsó Pillantás Az Otthonodra Toronyból. Most pedig igyál, vagy kénytelen leszek rátok szabadítani a démonjaimat.

– Nem!

– A teám megnyugtat. Afelől biztosíthatlak, hogy ha nem isztok, az mindkettőtöknek sokkal jobban fog fájni. Sosem éritek el a századik szintet.

– Igazad van. Nem érjük el. – Mulan elvette a kannát az asszonytól, és az arcába fröcskölte a tartalmát. – Ha itt maradunk, akkor biztos nem.

– Jaj nekem! – kiáltott fel Meng Po. Hosszú, fehér hajából tea csöpögött.

– Gyerünk, Shang!

Shang már talpon volt. Felemelte az egyik rózsafa asztalt, és a papírfal felé hajította. A papír beszakadt, a kapitány pedig kimászott a kertbe. Mulan összetaposta ShiShi csészéjét. Az oroszlán pislogott, és magához tért a kábulatból.

– Kelj fel! kiáltotta a lány. – Lao Lao igazából Meng Po.

ShiShi elrugaszkodott, majd kiugrott a pavilonból. Mulan követte. Az egyik rózsabokor előtt landolt. Átfurakodott a virágok és a levelek közt, ki, a téglás ösvényre. Meng Po dühödten kiabált utánuk egy olyan nyelven, amit Mulan nem ismert.

De nem foglalkozott vele. Gyorsan találniuk kell egy portált, ami elviszi őket innen.

Shang egy lépéssel előtte járt.

– Erre – mondta, és északnak vette az irányt. – Hol van ShiShi?

Mulan megpördült, hogy megbizonyosodjon róla, ShiShi még mindig velük van. De nem volt. Mikor végre megpillantotta az oroszlánt, elakadt a lélegzete.

– Fenn akadt egy fán!

ShiShi egy fa tetejéről lógott lefelé. Arany szőrébe hosszú, zöld tűlevelek akaszkodtak. Egy görbe ág a szája elé hajlott, amitől nem tudott üvölteni. Mikor meglátta Mulant és Shangot, dühösen rángatózni kezdett. A mancsával lecsapta a felé közelítő ágakat. Éles karmaival megragadta őket, és lekaparta a leveleiket.

Egy másik fa is kinyújtotta az ágait Mulan felé. A lány hátraugrott.

– Ping! – Shang összeszorította a fogait, mikor elérte a fát. Rátaposott egy ágra, mielőtt még az elkapta volna. – Majd én elintézem! Te keress kiutat!

Mulan elugrott a fa ágai elől, és elindult Meng Po rózsabokrai mentén. A pavilon és a tó volt az egyetlen hely, ahová a hatalmas fák nem értek el.

Bizonyára a Feledés Asszonya állt a fák támadásának hátterében. Még mindig a pavilon lépcsőjén szobrozott, és fura nyelven kántált.

– Hagyd abba! – kiáltotta Mulan. – Engedd el ShiShit!

Meng Po sötét szemei egy pillanatra találkoztak Mulanéval. Abbahagyta a kiabálást, összecsukta a legyezőjét, és úgy nézett a lányra, hogy Mulan egy pillanatra azt hitte, tényleg eleget tesz a kérésének. De a hölgy csak halvány mosolyra húzta vékony száját, sarkon fordult, és bement a pavilonba.

Mulan megpróbálta követni a Feledés Asszonyát, de a tó bugyborékolni kezdett mellette. Szarvak emelkedtek ki belőle, alattuk piros és sárga szemek tűntek fel, majd egy frissen élezett lándzsa is előbukkant a víz alól.

Mulan már értette, mit idézett meg az előbb Meng Po.

Démonokat.

A démonok úton voltak feléjük.

Tizenharmadik fejezet

Mulan a bokrok közé vetette magát, és kutatni kezdett a bronzásó után, amit Meng Po odahajított. Nagy megkönnyebbülésére a szerszám még mindig ott volt. Gyorsan felkapta, és odahajította Shangnak.

– Démonok! – kiabálta. – A tóból jöttek elő! Segíts ShiShinek!

Amíg a kapitány a fákat csapkodta az ásóval, hogy kiszabadítsa ShiShit, addig Mulan a rózsabokrokkal viaskodott, amik szintén életre keltek és rátámadtak. Kígyókként sziszegő indáik a bokájára tekeredtek.

Mulan a tó felé pillantott, hogy jobban megnézze a démonokat. Több tucatnyian voltak – amennyi csak elfért a tavacskában. Nem hasonlítottak a Tehetetlenség Hídjának őreire, inkább olyanok voltak, mint a farkasok, és pont olyan páncélt viseltek, mint Mulan: gyilkolásra kiképzett katonák voltak.

Mulan nyelt egyet, és körülnézett. „Most nincs hó, hogy lavinát indítsak, de kardom és ágyúin sincs.”

Lerúgta magáról a rózsákat, és ShiShi felé sietett. Az oroszlán már majdnem kiszabadult, de egy makacs mandarinfa még mindig kapaszkodott a bundájába. Gallyai ShiShi nyaka köré tekeredtek, meg akarta fojtani. Miközben Shang az ágakat kaszabolta, Mulan a farkánál fogva kihúzta ShiShit a fa szorításából. Az őrzőnek nem igazán tetszett ez a módszer.

– Gyűlölöm a fákat – vicsorgott a kertre. Megrázta a sörényét, hogy az indák a jádemedált is elengedjék. – Ez Meng Po volt!

– Tudjuk.

– Bolondot csinált belőlem – morogta ShiShi. – Ha ez a többi őrző fülébe jut, sosem mosom le magamról. Pedig még én voltam az, aki figyelmeztetett benneteket, hogy ne…

De most nem volt idejük arra, hogy ShiShi bosszankodását és dühöngését hallgassák, amiért a Feledés Asszonya ilyen könnyen átverte. Mulan meghúzta a sörényét.

– Au! Te meg mi a fenét…

– Fuss! – mondta Mulan. Aztán, saját tanácsát megfogadva, elrohant a tó közeléből.

Shang a vállára vetette az ásót, és úgy rohant Mulan mellett. A halántékán gyöngyözött az izzadság, annak ellenére, hogy csak egy lélek volt.

– Hányan vannak?

– Mi? – kérdezte ShiShi, aki ugrándozva próbálta tartani velük a lépést. – Ne mondjátok, hogy ennyire megijedtetek pár növénytől – morogta. – Alig értek hozzám azok a fák! A semmiből törtek rám. Ha nincs a meglepetés ereje, nem tudtak volna…

– Nem a fák elől szaladunk – szakította félbe zihálva Mulan. – Hanem a démonok elől.

ShiShi szkeptikus tekintettel pillantott hátra. Egy démonhorda vágtatott feléjük a fák és a bokrok között. Némelyikük olyan volt, mint azok a farkasdémonok, akiket Mulan látott kilépni a tóból. Mások sokkal inkább emberekre hasonlítottak, de a bőrük vörös és sárga volt. A lány hátranézve sárga fogakat, véreres szemeket, bundát és pikkelyeket látott. A farkasdémonok voltak a leggyorsabbak. Két lábon jártak, mint az emberek, de csillogó agyaraik is voltak. Ők mentek legelöl, üvöltve, és futás közben a levegőt szimatolták.

ShiShi szeme elkerekedett ijedtében. Előrevágott, erős hátsó lábai majdnem lesodródtak a téglás ösvényről.

– Siess, Li Shang! Siess, kiskatona! Szedd azokat a pipaszár lábaidat, vagy vacsoraként végzed!

Nem mintha számított volna. A farkasdémonok hamar utolérték őket, és a többiek sem maradtak le sokkal mögöttük.

– A… azt mondom, szálljunk szembe velük – javasolta Mulan, aki már most majdnem kifogyott a szuszból. – Nem futhatunk örökké.

– Hárman harminc ellen – számolgatta Shang két zihálás közt.

– Rosszabb helyzetben is voltunk már!

Mulan lelassult, arra kényszerítve a többieket, hogy felvegyék a harcot a démonokkal. ShiShi fékezett, tappancsaival a téglákat súrolta.

– Mit művelsz? – kiáltotta. – A démonokat nem lehet megölni! Ők viszont nagyon is meg tudnak ölni téged!

Mulan nem válaszolt. A horda elől elfutni is lehetetlen lett volna, főleg, mivel a démonokjobban ismerték a terepet, mint ők. Nem volt más választásuk.

A lány tudta, hogy ebben Shang is egyetért vele.

– Fogd – dobta oda a kapitány az ásót Mulannak, majd az arca elé emelte sápadt, kék öklét. – Tereljük el a farkasokat a többi démon mellől. Máskülönben egyszerre kell mind a harminccal megküzdenünk.

Mulan bólintott, jelezve, hogy megértette. Amikor a gyors, erős és ádáz farkasok rájuk vetették magukat, Mulan és Shang már készen állt.

Mulan az első démont fejbe vágta az ásóval. Mögötte ShiShi nehéz jádemedáljával találta el az egyiket, a következőbe pedig belemélyesztette éles fogait. Lecsapott, felugrott, a magasba lendítette az ellenségeit, és Meng Po fái felé hajította őket, amik türelmesen várták prédájukat. Mulan is elkezdte félrelökdösni a felé tartó démonokat.

Talán nem kellett volna meglepődnie azon, hogy a démonok elsősorban Shangot vették célba. Valószínűleg megparancsolták nekik, hogy vigyék vissza a kapitányt a toronyba.

A kapitánynak sikerült magával hoznia a fegyvereit, de ez cseppet sem akadályozta meg a démonokat abban, hogy bekerítsék a férfit. Üvöltve hadonásztak felé a lándzsáikkal, próbálták leterelni az ösvényről, hogy a fák elkaphassák őt.

Mulan elindult Shang felé, de úgy tűnt, a kapitánynak nincs szüksége segítségre. A homlokát ráncolva nézett a démonokra, majd az egyik kezében összefogta a lándzsáját és a kardját úgy, mintha egy kétélű fegyver lenne nála. A fegyvert a dereka mellett tartva megpördült, és forgószélként csapott az ellenségeire, amikor azok támadásba lendültek. Az egyik különösen okos – vagy szerencsés – farkasdémonnak ugrás közben sikerült a fogai közé kapnia Shang lándzsáját. Mulan leütötte a bestiát az ásójával, és az éhes fák elé lökte.

Shang hálás tekintettel pillantott felé.

– Még van húsz. Kész vagy?

Mulan bólintott. Shang a lány hátának vetette a hátát, és felemelte a fegyvereit.

– Akkor együtt!

A vörös bőrű démonok rájuk vetették magukat. Erősebbek voltak Mulannál, de a lány volt az okosabb. A lándzsákat kivédte az ásó nyelével, majd kis termetét és fürgeségét kihasználva kikerülte a csapásokat, kicselezte a démonokat, lebukott, és a bokájukra vágott, miközben Shang lesújtott a szörnyetegekre.

A sárga bőrű démonok a távolból nézték őket. Ahelyett, hogy csatlakoztak volna, sárga nyelvüket nyújtogatva suttogtak valamit egymás közt, majd az egyikük elővett egy kürtöt, és visszavonulót fújt.

Mulan olyan erősen szorította az ásót, hogy teljesen elgémberedett a keze, de még akkor sem eresztette el, amikor látta, hogy a démonok elmennek.

– Vége van?

– Kétlem – sziszegte Shang a fogai közt.

– Ha itt maradunk, végünk – morogta ShiShi. – A démonok halhatatlanok. Legalábbis szellemek meg halandók nem ölhetik meg őket. Megsebesültek, de hamarosan regenerálják magukat. Legalább nyertünk egy kis időt, mielőtt még többen felbukkannak.

Igaza volt. Dobok hangja hallatszott. Messze voltak, de elég közel ahhoz, hogy a téglák remegni kezdjenek Mulan talpa alatt. A mellettük lévő bokrok susogni kezdtek, a fák kinyújtották gallyszerű karjaikat, és a fűben araszoltak velük a préda felé. A föld remegett a száz meg száz menetelő démonkatona lépteitől.

– Meneküljetek! – parancsolta ShiShi.

Mulan most nem vitatkozott. Futásnak eredt.

– Elértük a téglaösvény végét – kiabálta Shang. – Valószínűleg ott fejeződik be Meng Po birtoka.

Ahogy maguk mögött hagyták az ösvényt, hirtelen az egész táj megváltozott körülöttük. Nyoma sem volt a mandarin – és citromfáknak, a bazsarózsa és a szilvavirág illatának. Lábuk alatt fekete kövekké változott a fű, az ég színe sötétvörösbe hajlott. Az előttük elterülő vidéket köd rejtette el a szemük elől.

Shang hirtelen megtorpant. Mulan után kapott, de az uj-jai átsiklottak a testén.

– Állítsd meg! – kiáltotta ShiShinek.

Az oroszlán Mulan elé ugrott, hogy elállja az útját. A lány majdnem egy szakadékba rohant. Úgy megijedt, hogy az ásó kiesett a kezéből. A szerszám lebucskázott a szakadékba, néhányszor a szikla oldalának ütközött, majd egy kiálló kövön darabokra tört, és a vízbe esett.

Mulan remegve nézte, amint az ásó darabjai elmerülnek a fekete, zavaros folyóban. Ez lehetne ő is, ha ShiShi és Shang nem állítja meg.

– Itt véget ér az utunk – állapította meg ShiShi. – Még egyszer nem tudjuk lerázni őket. Harminc démon az egy dolog.

De száz?

Mulan ökölbe szorította a kezét. Nem veszíthette el a Yama királlyal kötött fogadást azután, hogy megtalálta Shangot. Hisz ígéretet tett, hogy megmenti.

– Kell lennie valami megoldásnak.

– Én beleugrom – mondta Shang. – És Ping is.

– Ez a Reménytelenség Folyama – mondta ShiShi élesen. – Senki sem merülhet hele.

– Nincs más választásunk – vitatkozott Shang.

Mulan most nagyon hálás volt Shang kiképzéséért. Gyorsaságuknak köszönhetően legalább százlépésnyire lehagyták a démonokat. Azonban hallani lehetett, ahogy közelednek. Harci dobjaik félreverték a menetelésük ritmusát, de még a dárdák csörömpölésének ütemét sem találták el. Mulan, Shang és ShiShi sarokba szorultak.

Nem, most nem eshet pánikba! Mulan a szikla lábánál hömpölygő ködöt nézte. Vajon milyen titkokat rejt?

A lány hátrapillantott a válla felett, hogy lássa, hol járnak a démonok. Aztán hirtelen megpillantotta a kivezetőutat. Egy ezüst hegy emelkedett a köd fölé, csúcsa a holdat érte. Legegyszerűbb, ha felmásznak rá! Mulan nem látta, mi van a túloldalán, de az most nem is volt fontos.

– Nézzétek! – mutatott egy egyenes gerincre, ami úgy tűnt, a hegy felé vezet. – Annak a gerincnek a tetején van egy kis barlang – hunyorgott. – Fényt is látok! Talán egy alagút, ami ahhoz a hegyhez vezet, amelyiken ezüstfű nő.

Mivel Shang magasabb volt nála, jobban látta, mi van az átjáró mögött.

– Nem hiszem, hogy az fű. Sokkal inkább temetőnek tűnik.

– Azt hiszed, azok sírok? – kérdezte ShiShi borúsan.

– Nézd meg jobban.

– Kések – suttogta Mulan. Az egyre vékonyodó köd mögött csillogó pengéket pillantott meg. Nyelt egyet. – Azt hiszem, inkább a folyó felé megyünk.

– Nem – mondta az oroszlán. – A hegy felé.

– A hegyen meghalunk.

– A Reménytelenség Folyama el van átkozva – tájékoztatta a lányt ShiShi. – Örökre elveszünk benne. De ha vagy olyan szerencsés, hogy kimássz belőle, akkor is démonná változol. – Meng Po közelgő serege felé bökött a fejével. – Mint ők.

Mulan engedett. Nem volt idejük mérlegelni a lehetőségeiket.

A hegyet ölelő köd eltakarta a felé vezető ösvényt. Mulan a szemét meresztgette, nehogy véletlenül rossz helyre lépjen, mert akkor a mélybe zuhan. Átvágott a ködön, és megpillantotta a barlang moha lepte, szűk bejáratát. Letépte a mohát, de az alagút olyan keskeny volt, hogy csak egyesével, oldalazva fértek be rajta. „Ez legalább lelassítja a démonokat” – gondolta.

– Ti mentek előre – mondta Shangnak és ShiShinek. A démonok egyre közelebb értek. Mivel Mulan elveszítette Meng Po ásóját, amit fegyvernek használt, elvette a lándzsát Shangtól.

– Várj – szólt Shang. – Mit…

– Te kellesz nekik. Nem én.

– Menj! – kiáltott ShiShi a férfira. – Vitatkozással csak az időnket pazaroljuk.

Shang becsúszott a járatba, az oroszlán pedig utána. Mulan egész testsúlyával ránehezedett az őrző hátsójára, hogy sikerüljön bepasszíroznia a barlangba. Nagy nehezen végül befért. Mulan hallotta, hogy a falat kaparva, nyüszítve, centiről centire araszol beljebb.

Végül a lány is becsusszant barátait követve a sötét, dohos barlangba. Tett néhány lépést, de le kellett hajtania a fejét, hogy ne üsse be a barlang mennyezetébe.

Aztán hirtelen valami megragadta a lábát, és húzni kezdte.

Mulannak elakadt a lélegzete. Vakon rugdosott, és döfködött a lándzsájával a támadója irányába.

– Fogd meg a farkam! – kiáltotta ShiShi. Hangja visszhangzott a barlangban.

Mulan elkapta az oroszlán farkát, de hiába húzta őt ShiShi a barlang mélye felé, a démonok a lábánál fogva tartották. Valaki egy lándzsát döfött a lány bokájába. Mulan felkiáltott fájdalmában.

– Ping! – hallotta Shang kiáltását.

Mulan az ajkába harapva próbált felülkerekedni a fájdalmán. Lándzsáját a barlang bejárata előtt álló démonok felé lökte, ShiShi pedig berángatta őt a barlangba. A falak rázkódni kezdtek, kavicsok és kövek hullottak le a mennyezetről.

Mulan kezét a feje fölé emelte, és amilyen gyorsan csak bírt, sántikálva elindult a barlang túlsó kijárata felé. A bokája lüktetett a fájdalomtól, de most nem állhatott meg, hogy megnézze.

A démonok próbáltak utánuk menni. A legelső túl kövér volt ahhoz, hogy beférjen a szűk járatba, ezért csak a lándzsájával döfködött befelé. A kisebb termetű démonok, akik körülötte álltak, megpróbáltak a lábai alatt átmászva bejutni a barlangba. Karmos kezükkel a földet kaparták, de elvakította őket a mennyezetről lehulló por és törmelék.

A barlang kezdett beomlani. Ha Mulan nem siet, odabent ragad. Az alagút a túlsó vége felé egy kicsit kiszélesedett, így Mulannak volt elég helye ahhoz, hogy a kijárat felé vesse magát. A földön gurult, majd ShiShi a fogai közé kapta a grabancát, és kihúzta.

– Ez meleg volt – köhögte Mulan. A hegy túloldalán ugyan egy kicsit ritkább volt a köd, de még mindig nem sokat láttak tőle a környezetükből. A lány lehajolt, hogy kifújja magát, és kitörölte a port a szeméből.

– Leráztuk őket?

– Amíg nem találnak egy másik utat, ami erre az oldalra vezet, addig igen.

Mulan megkönnyebbülten sóhajtott, és felült. Megpróbált felállni, de nagyon fájt a bokája.

– Megsérültél – szólalt meg Shang.

Mulan megnyomta a lábfejét ott, ahol a démon beledöfte a lándzsáját. Ujjhegyei alól vér bugyogott elő, de törött csontja nem volt.

– Semmiség. Megleszek.

Shang letérdelt elé, és megvizsgálta a bokáját.

– Be kell kötni.

– Később. Most nincs időnk.

– Képes leszel felmászni a hegyre? – dörögte ShiShi.

Mulan felnézett, és elakadt a lélegzete. A Kések Hegyének még a látványa is hátborzongató volt. Szörnyű volt, és mégis fenséges. A felszínét olyan sűrűn borították a kések és a tőrök, hogy ezüstös fűszálaknak tűntek. Mulan nem látta a markolatukat, de a pengék tisztán csillogtak. Egy vércsepp sem látszott rajtuk.

Ez valamennyire megnyugtatta.

Csak épp egyetlen járható út sem vezetett fel a hegyre. Shangnak ugyan nem volt vele problémája, mivel neki semmi sem árthatott az Alvilágban. A kések azonban olyan közel voltak egymáshoz, hogy Mulan lába nem fért el közöttük. Ha pedig rájuk lép, akkor is felnyársalja magát.

– A legenda szerint mindegyik egy bandita vagy egy gyilkos tőre, akik most Diyuban vannak – mondta az oldalán ShiShi.

– Tehát démonok?

– Nem, szellemek. Még a banditák és a gyilkosok is reménykedhetnek abban, hogy egyszer kijutnak innen. Csak azokból lesznek démonok, akik megölik a családjukat vagy az uralkodót. Ezek olyan súlyos bűncselekmények, hogy miattuk örökre Diyuban kell maradniuk. Számukra nincs remény, bűnüket nem tehetik jóvá. Mindenki más szellemmé változik.

Mulan ellenállt a borzongásának. Ha nem tudja visszavinni Shangot a fenti világba, Yama király vajon démonná változtatja őt is? Már önmagában elég nagy büntetés, hogy örökre itt kell maradnia, nem akar még egy ilyen szörnyeteg testében is élni!

– Résen kell lennünk – folytatta ShiShi. – Úgy hírlik, szellemek kísértik ezt a helyet.

– Remek – mondta szárazon Shang. – Tehát ha felmegyünk, meg kell küzdenünk a szellemekkel és a démonokkal is?

– A démonok nem fognak követni minket. Ha találunk egy utat felfelé.

– És a szellemek? – faggatta Shang.

Az oroszlán megvonta a vállát.

– Még egy ok arra, hogy siessünk.

Úgy tűnt, Shangnak nem tetszik az őrző stratégiája. Habozott.

– Ping, biztos vagy benne, hogy fel tudsz mászni? Még a kések nélkül is elég meredek a hegyoldal. És a bokád… Talán egy másik utat kellene keresnünk.

– Nincs másik út – mondta Mulan, és talpra ugrott. Fájt, ha ráállt a sérült lábára, de már nem vérzett. Kibírja. – Menni fog.

– Hogyan? – tört ki Shang. – Te nem vagy szellem! Nem tudsz pengéken járni.

Mulan összepréselte az ajkait, és elgondolkodott.

– Majd kitalálok valamit.

A barlangból még mindig kaparászás hallatszott.

– Menj előre.

– Nem hagylak le – vitatkozott Shang. – Hasznosítsuk, amink van. Talán a páncélod…

– Nem elég merev – szakította félbe Mulan. – Önmagában nem.

Mulan a tenyerei közé szorította a hozzá legközelebb eső pengét, és kihúzta a kést a földből.

– De ez segíteni fog.

A pengét a csizmája talpára fektette. Úgy gondolta, ha rögzíti, majd alátámasztja a vállvértjével, és a kezével is ugyanezt teszi, az elegendő lesz, hogy megvédje mászás közben. Már ha nem bukik orra, vagy nem esik hanyatt… Vagy nem nehezedik rá túlságosan a sérült bokájára.

Most már csak valami madzagra lett volna szüksége, hogy rögzíthesse a pengéket a kezén és a lábán. Bárcsak elhozta volna a kötelet, amivel kimásztak a kútból! Körbenézett, és megakadt a szeme ShiShi sörényén. Annak ellenére, hogy Meng Po fái mennyire megtépázták az imént az oroszlánt, a fonatai érintetlenek maradtak. A szőre vastag volt és hosszú: épp megfelel.

Mulan megragadta ShiShi sörényét, és felemelte a kését.

– Valahogy majd meghálálom, de most szükségünk van erre ahhoz, hogy feljussunk a hegyre.

ShiShi narancssárga szemei kikerekedtek a rémülettől, de nem tudott elég gyorsan cselekedni. Mulan egyetlen gyors nyisszantással levágott néhány fonatot, és elkezdte a kezéhez és a lábához kötni a vérteket és a pengéket, hogy legyen mivel védenie magát útközben.

– A sörényem! – kiáltott fel ShiShi.

Mulan bocsánatkérően nézett az oroszlánra. Eszébe jutott, mit érzett, amikor levágta a saját haját, aztán ellopta az apja páncélját. Ez az egyszerű mozdulat mindent megváltoztatott. Elvágta a régi énjéhez fűződő kötelékeket. Így lett Mulanból Ping, menyasszonyból katona, engedelmes lányból a saját életét a kezében tartó nő.

De mi van, ha túl sok köteléket vágott el? Mi van, ha hazatér, és a szülei fel sem ismerik? Végtére is már nem ugyanaz a Mulan volt. Néha nem is tudta, ki ő valójában. Azt hitte, ha bevonul a seregbe, akkor majd rájön, de a dolgok sosem ilyen egyszerűek.

Mulan eldobta a kést, és lerázta magáról a kétségeit. Érezte ShiShi copfjainak súlyát a kezében.

– Majd visszanő – mondta olyan kedvesen, amennyire csak bírta. – És ha visszanőtt, még fenségesebb lesz, mint azelőtt. – Egy csomóval a lábához rögzítette a fonatot, és intett az oroszlánnak. – Gyerünk, te vagy a következő. Add a mancsod.

– Nekem nem kell semmi – morogta ShiShi. – Kőoroszlán vagyok, a nagyra becsült Li család hatalmas őrzője. Ezek a szánalmas kis kések nem árthatnak nekem.

– Már nem vagy kőből – mondta Mulan, és rákötözte a késeket ShiShi hatalmas mancsára. ShiShi vitatkozásra nyitotta a száját, de a démonok dobpergése félbeszakította.

– Ránk találtak! – kiáltott fel Shang.

– Menj! – utasította ShiShi, fejével a hegy felé lökve Mulant, miután a lány befejezte a páncél megkötését. – Majd utánatok megyek.

Mulan a kezére nézett. Megfordította a kesztyűjét, hogy alápárnázza a penge lapjának nyomódó ujjait.

– Ez megteszi.

Tucatnyi éles penge hegyén egyensúlyozva elindult felfelé a hegyen. Sérült bokája megingott, mire verdesni kezdett a karjával, hogy visszanyerje az egyensúlyát.

– Koncentrálj! – szólt Shang. – Lélegezz, Ping! Ha uralod a légzésed, a helyzetet is uralod.

Belégzés. Kilégzés. Mulan kifújta a levegőt. Nem esett el, és a lábát sem nyársalta fel.

– Ez meleg volt!

Shang megkönnyebbülten bólintott mellette.

– Találd meg az egyensúlyt. Ez az!

Mulannak azonban nem volt ideje gratulálni magának. Lépett még egyet, aztán még egyet. Shang követte. A kések nem árthattak neki: épp úgy járt rajtuk, mintha virágok vagy kavicsok lennének a talpa alatt.

„Ne őt nézd. Figyelj a lábad elé!” Mulan így is elég ingatagon állt a lábán. Ha nem elég óvatos, a kések elvágják ShiShi fonatait, és akkor leesik róla a pengékből készült cipő. Igyekezett minél többször olyan helyekre lépni, ahol a kések valamelyest ferdén álltak ki a földből, vagy majdnem vízszintesen feküdtek. Úgy lépkedett a pengék lapján, mintha lépcsőn járt volna. A tenyerével meg tudta támasztani magát, ha szükségesnek érezte.

Bár az nem segített rajta, hogy a kések és a tőrök különböző hosszúságúak és szélességitek voltak. A páncél csak a szúrásoktól védte meg, bőre azonban a fémnek dörzsölődött. A lábának azt az odalát, ahol nem védte a penge, már több vágás is érte.

Szerencsétlenségére a pengék remegni kezdtek a dobok hangjától.

Itt vannak a démonok! A bestiáknak sikerült átjutniuk az alagúton, és most egyesével tűntek fel a ködben. A dobolás ritmusa egyre gyorsult. A démonok, amint meglátták a sarokba szorult Mulant, Shangot és ShiShit, vihorászni kezdtek. Kardjukat és lándzsájukat a magasba emelték, majd a föld felé sújtottak vele, és közben egyre közelebb értek.

– Végezzetek az oroszlánnal és az alacsony fiúval! – kiáltotta az egyik démon. – A lelket pedig vigyétek Meng Púhoz!

A démonkatonák engedelmeskedtek. Lándzsáikkal először ShiShit vették célba, az oroszlánnak azonban sikerült magasabbra másznia, ahol már nem érték el. A démonok ekkor utánahajították a lándzsáikat, majd elkezdték kihúzgálni a földből a késeket, hogy azokat is Mulan és az oroszlán felé dobják.

Mulan visszatartott lélegzettel próbálta elkerülni, hogy felnyársalja egy lándzsa, de közben majdnem elesett. Shang elkapta a kezére kötözött kést, és segített a lánynak visszanyerni az egyensúlyát.

– Jól vagy?

Mulan az ajkait összeszorítva bólintott.

– Öljétek meg a kívülállókat! – kiáltották alattuk a démonok. Shang állkapcsa megfeszült.

– ShiShivel menjetek előre. Én elterelem a démonok figyelmét.

– Nem! – tiltakozott Mulan, és lépett még egyet felfelé. – Együtt maradunk.

– Nekem nem eshet bajom. Nektek viszont igen.

– Li Shangnak igaza van – szakította félbe egy morgással a vitát ShiShi. – Valakinek le kell foglalnia a démonokat. Máskülönben nem jutunk messzire.

– Senkit sem hagyunk hátra! – jelentette ki Mulan keményen.

A démonok azonban egyre közelebb értek. Páran már elindultak felfelé a Kések Hegyén, vastag páncéljukkal védekezve az éles pengék ellen. Akik lent maradtak, azok továbbra is a földből kihúzott késekkel hajigálták Mulant, Shangot és ShiShit.

A pengék hangos csörömpölés közepette záporoztak a hegyoldalra. Az egyik vészesen közel landolt Mulan lábához.

– Még mindig tovább akarsz mászni? – kiáltotta ShiShi.

– Jön még egy! – üvöltötte Shang. – Lebukni!

Mulan és az őrző amennyire csak tudott, a hegyoldalnak lapult, de így is alig sikerült kitérniük a feléjük repülő kések útjából.

A dobok egyre közelebbről, egyre hangosabban szóltak. A démonok késekkel a szájukban, kardokkal és lándzsákkal a hátukon másztak felfelé, ráadásul egyre többen és többen voltak. Ezzel a sebességgel perceken belül utolérik őket.

ShiShi jelentőségteljes pillantást váltott Mulannal.

– Együtt maradunk – ismételte a lány. – Senkit sem hagyunk hátra.

– Makacs Ping – rikácsolta az oroszlán. – Nem véletlenül vagyok a Li család hatalmas őrzője. Az a feladatom, hogy mindannyiótokat megvédjem. – Shanghoz fordult. – Li Shang, sajnálom, hogy cserbenhagytam az apádat. Téged nem foglak!

Az oroszlán szó nélkül leugrott a hegyről a ködbe. A démonok előtt ért földet, a lábához kötözött pengék lerepültek róla.

– Várj, ShiShi! – kiáltott utána Mulan. – Ne!

A dobpergés hirtelen elhallgatott.

Tizennegyedik fejezet

Mulan semmit sem tehetett. ShiShi végét elnyelte a köd. Mulan lehajtott fejjel próbálta visszatartani a sírást.

Alig ismerte az oroszlánt. Bár az őrző mindig piszkálta őt a kis termete miatt, és nem tartotta méltónak a feladatra, hogy megmentse Shangot, Mulan tudta, hogy ShiShinek hatalmas szíve van. Ismeretségük néhány órája alatt Mulan tisztelni kezdte az oroszlánt Shang iránti hűségéért és bátorságáért. Hozzászokott a társaságához, és barátként gondolt rá. De most…

Shang megpróbált hozzáérni a vállához, de aztán inkább csak a lány keze fölé tartotta a tenyerét.

Mulan meg akarta mondani neki, hogy oda kell menniük segíteni ShiShinek. De tudta, mi lenne Shang válasza. „Ha lemegyünk, az áldozata értelmetlenné válik. Nagyobb dicsőség éri, ha nem tesszük.”

És igaza lenne.

Mulan felpillantott. A félhold fényesen ragyogva nézett le rájuk a karmazsinvörös égboltról.

A lány feladata az volt, hogy kivezesse Shangot Diyuból. Most nem bukhat el. Nem volt más választása, folytatnia kellett az útját.

„Dicsőséges ShiShi – gondolta, és nyelt egyet. – Tudom, azt ígértem, hogy Shang mellett fogod folytatni. Bárcsak te is kijuthattál volna velünk az Alvilágból! De nem hagyom, hogy felesleges legyen az áldozatod. Kiviszem innen Shangot.”

Majd a kapitányhoz fordult.

– Másszunk tovább.

Mulan néha esküdni mert volna rá, hogy Yama király nevetését hallja a fejük fölül, amint gúnyolódik a veszteségükön.

Aztán rájött, hogy csak a szíve ver ilyen hangosan.

Már nem tudta, hányszor nézett hátra, hányszor nézett végig a hegyen, egészen addig a pontig, ahonnan elindultak. Minden egyes alkalommal abban reménykedett, hogy ShiShi hatalmas üvöltéssel előbukkan a ködből. De nem így történt. Csupán Yama király figyelmeztetése csengett a fülében.

„Ha meghalsz, itt maradsz.” Grimaszolt. Ez a figyelmeztetés neki szólt, nem ShiShinek. Az egyetlen dolog, amit tehet, hogy kiviszi innen Shangot, kerül, amibe kerül.

A kapitány hirtelen megfordult, és Mulan arcába nézett. Csupasz tenyerét a késhegyekre támasztotta. ShiShi valószínűleg a múltjáról hencegett volna, Shang azonban csendben maradt. Sosem volt a szavak embere. Mulan látta, hogy a férfi szája kinyílik, aztán becsukódik, mintha nem tudná, mit mondjon.

– Jól vagy? – törte meg végül a csendet gyöngéd hangon. Mulannak kellett egy kis idő, mire rájött, hogy a férfi vigasztalni próbálja, amiért elveszítette ShiShit.

A lány kinyitotta a száját, de közben elgondolkozott. Vajon igaza volt?

ShiShi elment. A holdnak már csak a féle látszott, Shangnak pedig még mindig nem mondott semmit a Yama királlyal kötött alkuról. Már régen el kellett volna mondania, de valahogy úgy tűnt, a Kések Hegye nem épp a legalkalmasabb hely erre. És főleg nem az után, hogy elvesztették ShiShit. Majd ha elérik a csúcsot, elmondja.

– Rendbe jövök – mondta kurtán.

Shang aggodalmasan ráncolta a homlokát. Mulannak összeszorult a mellkasa. „Vicces, hogy még ő aggódik miattam, amikor ő az, aki haldoklik.”

– Bátor dolog volt tőle – mondta lassan Shang. – Értem, miért bízott rá téged az apám.

– Téged kellett volna védelmeznie, miután kijutottunk innen.

– Tudom. – Shang nyelt egyet. – Amikor az apám még élt, mindig megjegyezte, hogy túlságosan csak magamra támaszkodok, sosem kérek segítséget. Azt hittem, ilyennek kell lennem, ha erős akarok lenni, hiszen őt sem láttam soha segítséget kérni. Nem volt szüksége soha senkire. Olyan akartam lenni, mint ő: Kína legkiválóbb seregeinek hatalmas vezére. Nem tudtam, hogy mindvégig volt egy barát az oldalán, aki segítette.

Mulan bólintott. Igazán meghatotta a komolyság Shang hangjában.

– Neked van őrződ?

– Az őseim küldtek valakit – mondta Mulan, miközben teljes súlyát az egyik lábára helyezve nyomta magát feljebb. A bokája nem dagadt fel, de így is csak lassan tudott haladni, a fájdalma viszont enyhült. – Ha kijutunk innen, bemutatom neked.

– Az jó lenne.

Mulan megeresztett egy mosolyt. „Jól van! Úgy beszél, mint aki elhiszi, hogy kijutunk innen!”

Shang intett, hogy folytassák a mászást. Itt kevésbé volt meredek a hegyoldal, mint lejjebb; sőt, néhány helyen szinte vízszintes volt a talaj.

– Gyere – mondta a férfi. – Ha még ezen a kis dombocskán sem bírunk felmászni, hiába töltöttem annyi órát a kiképzéseddel!

– Kis dombocskán? – kérdezte Mulan. – Én nem nevezném dombocskának.

Shang szavai azonban hatottak rá. Újult erővel és elszántsággal vonszolta magát egyre feljebb a Kések Borzalmas Hegyén. A pengéken egyensúlyozva, begörbített lábujjakkal kapaszkodott a sílécként használt pengelapokba. A kezére és a lábára kötözött páncél egyre nehezebb lett. A tarkóján folyt az izzadság. Mulan azonban nem állt meg. Fel, fel, fel!

Nem tudta kiverni a fejéből Shang vallomását. A férfi szavai mélységesen megnyugtatták. Mindig is felnézett rá mint katonára és vezetőre. Olyasvalaki volt, aki mindig tudja, mit kell tennie. De Mulan most úgy érezte, emberként még jobban tiszteli Shangot. Úgy érezte, a férfi még akkor sem volna képes hazudni, ha az élete múlna rajta. Ha néha-néha nem tudta, mit mondjon, dadogni kezdett, vagy elfordította a tekintetét. Sosem ferdítette el az igazságot… Mulannal ellentétben.

„Elég legyen! – A lány felsóhajtott magában. – Akár a barátod, akár nem, nem tudhatja meg, hogy ki vagy.”

Furcsa. Idelent valahogy könnyebben el tudta felejteni, hogy éppen férfinak próbálja tettetni magát. Diyuban, a szellemek, démonok és szörnyetegek birodalmában Ping álcájának fenntartása volt a legutolsó, amivel foglalkozott.

„Nem feledkezhetsz meg róla – emlékeztette magát. – Nem számít, mennyire szeretnél.”

– Ping? – Shang hátrapillantott, és észrevette, hogy Mulan mennyire le van maradva. – Fáj a bokád?

– Nem. – Mulan erőltetett torokhangon felnevetett. Ezt már tökéletesen „férfiasan” tudta előadni. – Ne izgulj már miattam. Haladjunk. Megvagyok.

Shang nem mozdult. Mulan úgy csinált, mint aki nem veszi észre, és továbbmászott. Shang csak akkor eredt utána, amikor a lány utolérte.

Minél magasabban voltak, annál inkább elcsendesedett körülöttük a táj. ShiShi talán túlzott, amikor a szellemekről beszélt. Már majdnem felértek a hegy tetejére, de még eggyel sem találkoztak.

Mulan mély levegőt vett. Minden rendben! Az a legjobb, ha nem kérdőjelezi meg a szerencséjét – főleg nem idelent, az Alvilágban.

Shang néhány lépést haladt, majd mindig megvárta a lányt. Nehéz volt nem észrevenni az aggodalmat az arcán. Mulan sokkal nehezebben mászott, mint ő, hiszen számára minden lépés hatalmas kockázatot jelentett. Ha túlságosan ránehezedik az egyik lábára, ha túlságosan előrehajol vagy hátratántorodik, felnyársalják a kések.

Shang eközben könnyedén szökdécselt a kések begyén. Egészen szórakoztató látványnak tűnhetett volna, ha nem egy halál torkában lógó lélekről lett volna szó. Mulan nem mert gyorsítani.

Még mindig hosszú út volt hátra a csúcsig, de szerencséjükre az ösvény nem volt már olyan meredek. A lány megpróbált a lábára koncentrálni, és nem nézni felfelé vagy lefelé.

Bármelyik irányba nézett ugyanis, elfogta a szorongás. Ha felnézett, látta a felhők közt a levegőben lebegő sziklák lehetetlen tájképét. Ha lenézett, több ezer kést látott maga alatt a hegy földjébe szúrva. Mászás közben néha-néha vércseppeket pillantott meg a pengéken. Megpróbált nem gondolkodni azon, hogy vajon emberi vér-e… vagy pedig a démonoké. Nem igazán tudta eldönteni, melyiknek örülne jobban.

Hosszú ideig egyikük sem szólalt meg. A kések egyre jobban húzták Mulan kezét és lábát. A lány úgy számolta, hogy már majdnem a hegy tetején vannak.

Megtörölte a homlokát.

– Örülök, hogy sosem adtál ehhez hasonló feladatot a kiképzésen. Az oszlopos, medálos feladat épp elég volt.

Shang kuncogott.

– Túra egy késekkel kirakott hegyoldalban? Na, ezt észben tartom a következő gyakorlatig.

Mulan felnyögött.

– A következő gyakorlatig? De hát vége a háborúnak!

– Sosem lehetünk elég óvatosak. Kínát mindig fenyegetik a betolakodók.

– Az már a te dolgod lesz, Li Shang kapitány – piszkálta Mulan. – Ha kivittelek innen, hazamegyek.

Shang válaszra nyitotta a száját, de ekkor megpillantották a hegy csúcsát. A férfi leárnyékolta a szemét, és feljebb ment, hogy közelebbről is szemügyre vegye a terepet.

– Idefent nincsenek kések, csak fű. Már majdnem ott vagyunk!

Mulan a hírek hallatán gyorsabban kezdett mászni. Már alig várta, hogy a hegycsúcson lehessen! Keze oldalán vér gyöngyözött, a lába állapotára pedig már gondolni sem mert. Minden egyes lépés fájt, de már nem is foglalkozott vele. Annak ellenére, hogy már órák óta mászott felfelé a hegyen, valahányszor eszébe jutott, hogy késeken jár, görcsbe rándult a gyomra, és elfogta a pánik. A halántéka lüktetett, a homlokáról szakadt az izzadság.

Így hát, amikor ujjaival végre elérte a hegy csúcsát borító, csodálatos füvet, nagy levegőt vett, és elrugaszkodott. Nem volt olyan könnyű, mint amilyennek elsőre tűnt. Főleg, mivel a kövek közül előmeredező kések még mindig az útjában voltak. Mulan megpillantott egy kardot – késnek túl hosszú lett volna –, ami hegyével lefelé volt a hegy oldalába szúrva. Igazán különleges kard volt; más körülmények között Mulan biztosan megállt volna, hogy jobban szemügyre vegye. Most azonban csak a vékony fémkések közül kiálló aranymarkolatot vette észre. Lábtámasznak tökéletes! A lány rálépett, és elrugaszkodott.

Végiggurult a gyepen. Nem érdekelte, hogy a fű barna, fonnyadt és foltos alatta.

– Megcsináltuk!

Shang kuncogott.

– Nekem nem volt olyan nehéz, mint neked. – Habozott. – Szünetet kellene tartanunk, és kitalálnunk, mi legyen a következő lépés.

– Jó ötlet!

Mulan felült, és körülnézett. Valamiféle fennsíkon voltak. Úgy nézett ki, mintha régóta nem járt volna itt senki, aki a növényeket gondozta volna, mivel a fű a tisztáson és a dombok közt is elég rossz állapotban volt. De egy kiszáradt dombtető már igazán semmiség egy késekkel kirakott hegy után.

Mulan leoldotta a fonatokat a kezéről, majd a lábáról is levágta őket. Tenyerébe szorította ShiShi sörényének darabjait. Fogott egy tőrt, rákötötte a fonatokat, majd a földbe szúrta. Nem épp az a királyi emlékmű, amit ShiShi érdemel, de ez is megteszi. Mulan sóhajtott, úgy tűnt, más nincs a hegyen.

Aztán eszébe jutott az a furcsa kard, amit látott. Lehajolt, hogy jobban szemügyre vegye. A markolat már eléggé viseltes volt, de még mindig látszott, hogy aranyból van. A penge tövét rövid, előremutató szárnyak díszítették. A fegyver bizonyára több száz éves!

Mulan már épp ott akarta hagyni, de hirtelen észrevett valami írást a pengén. Csak az első szót tudta kivenni. Ugyanaz volt, mint a nevében: Fa. Ez virágot jelent.

Roppant kíváncsi lett, így hát lehajolt, és megpróbálta kicsavarni a kardot a földből. De nagyon be volt szorulva.

– Hadd segítsek! – Shang elé térdelt, és megragadta a markolat szélét. Együtt húzni kezdték, aztán a kard végre kicsusszant a helyéről. Mulan majdnem előrebukott a súlyától, de időben sikerült visszanyernie az egyensúlyát. Hátrébb lépett a szirt szélétől. Visszafojtott lélegzettel lefektette a kardot a fűbe, és letörölgette róla a mocskot. A pengére írt jelek csillogtak a hold fényében.

– „A legszebb virág az, amelyik a nyomorban bimbódzik.” – Mulan a homlokát ráncolta. – Ez nem úgy tűnik, mint egy tipikus Diyu-beli idézet…

De a Fa benne volt a nevében. Ez talán egy jel, hogy meg kell tartania a kardot. Végül is hasznos lehet, hiszen a régi kardja ott maradt a fenti világban. Mulan abban reménykedett, hogy még mindig ott lesz, mikor visszatérnek.

Levette az egyik kesztyűjét, letépte a tunikája egyik ujját, és belebugyolálta a kardot. Felállt. A karja véres volt az apró vágásoktól és szúrásoktól, de nem érzett fájdalmat. Még nem.

– Merre menjünk, kapitány?

Shang nem szólt egy szót sem. Mulan meztelen kezét és karját nézte. Nagyon rosszul nézett ki a tenyerére és az ujjaira száradt vértől.

– Jól vagyok – mondta Mulan, és gyorsan a háta mögé rejtette a kezét. A bokája még mindig fájt ott, ahol a démon megbökte a lándzsával, de már nem vérzett.

Shangon azonban egy karcolás sem látszott. Cipői alig érintették a talajt, csupán súrolták a földet. Még csak el sem fáradt. Mulan tudta, hogy ez aggasztja a férfit, hiszen tulajdonképpen arra emlékezteti, hogy félig már halott.

Mulan elernyesztette a vállát. Mióta megtalálta Shangot a toronyban, most először maradtak kettesben úgy, hogy közben nem kellett démonok elől rohanniuk. A lány leült egy kőre, ahonnan rálátott a Kések Hegyére, és hagyta, hogy a csizmája a puha, száraz koszba süllyedjen.

– Hogy érzed magad? – kérdezte Shangot. – Fáj valamid?

– Semmit sem érzek – mondta a kapitány mereven. Megérintette a hasát, ahol megvágták a testét. – Még ez sem fáj. A seb begyógyult. Azt hiszem, a szellemeken nem marad ott a sérülés, amitől meghaltak.

Mulannak eszébe jutottak a birodalmi katonák, akik sorban álltak Yama király trónja előtt. Emlékezett, hogy sokuk testéből még mindig kiálltak a nyílvesszők. Pont úgy néztek ki, mint Shang: a testük fénylett és átlátszó volt, de Mulannak még a velük töltött néhány perc alatt is feltűnt, hogy már mindannyian elfogadták a sorsukat. A kapitány azonban más volt. Mintha valami a Földhöz kötötte volna. Egy szál, amit ha elvágnak… Nem, nem fogják, hisz Mulan azért van itt, hogy visszavigye!

– Te nem vagy szellem – mondta.

– Tudom. – Shang habozott. – Még nem köszöntem meg neked, Ping, hogy eljöttél értem Diyuba, és megkerestél.

Mulan elpirult, de úgy gondolta, csak azért, mert elfáradt mászás közben. Igaz, már percek teltek el azóta, hogy felért a hegy tetejére. Úgy csinált, mint akit nagyon leköt az, hogy feltűrje az ujját. A szakadt ruhaujjból kilógó cérnák csiklandozták a karját.

– Hidd el, sokkal szívesebben vagyok itt, mint odafent. Hideg van, és még a saját sátramban is hallom Yao horkolását.

Shang nevetett. Mulan mosolygott.

– Chien Po levest főzött mindenkinek. Próbáltalak rávenni, hogy igyál belőle, de nem ittál. – Mulan mosolya elhalványult, aztán kirázta a hideg. – Nem… nem tudtam levinni a lázad, pedig szinte lángoltál. Mindenki azt mondta, hogy meg fogsz halni. – Szaggatottan vette a levegőt. – Veled maradtam, reméltem, hogy jobban leszel, de végül elaludtam. Aztán megláttam apád szellemét melletted, ott, a táborban. Először azt hittem, álmodom, de valóban ő volt. Megígértem neki, hogy hazaviszlek.

Shang csendesen megszólalt:

– Sajnálom, hogy korábban nem hittem neked.

– Nem hibáztatlak érte. – Mulan megölelte a térdét, majd kuncogott egyet. – Amikor megérkezik ide az ember, sok új dologgal szembesül. Démonkatonák, dühös fák, pazar teapavilonok, késhegyek. Én magam is alig hiszem el. – Mulan megpróbált fölállni, de Shang megállította.

– Be kell kötöznöd a lábad, Ping. Még sokat kell sétálnunk.

– Már indulnunk kellene.

– Arra még van időnk, hogy ellássuk a sebed – jelentette ki Shang ellentmondást nem tűrő hangon. Így hát Mulan leült egy lapos kőre, és elkezdte bekötni a lábát.

– Tudod, Ping, örülök, hogy apám találkozott veled. Mindig is szeretett volna egy másik fiút is, de… neki és anyámnak sosem született több élő gyermeke…

Shang visszatartotta a lélegzetét. Mulan ritkán hallotta a családjáról beszélni. A férfi általában megtartotta magának a személyes történeteit.

– Tudom, hogy hálás, amiért ilyen barátom van, mint te.

„Valaki, akiben bízhat” – fejezte be Shang mondatát a lány gondolatban, és szorosabbra húzta a kötést.

– Mit csinálsz a háború után, Shang?

– Még nem igazán gondolkodtam rajta – ismerte be a férfi. – Már évek óta úton vagyok. Azt hiszem, először az anyámat fogom meglátogatni. – Szomorúan folytatta: – Bizonyára nagyon magányos, most, hogy az apám elment.

Bizonyára nagyon büszke rád – mondta gyöngéden Mulan. – Otthon maradsz?

– Nem sokáig. – Shang lelkének sápadt kékes színe ellenére Mulan észrevette, hogy a férfi elpirul.

– Miért?

A kapitány összeszorította az ajkait, és a fejét rázta. A háta olyan merev lett, mint a bambusz.

– Gyerünk, bökd már ki – piszkálta a lány. – Különben a legrosszabbra fogok gondolni… A lány biztos… borzalmas szakács! Nem? Hmm… akkor biztos teafűből jósol. Van egy nagyon babonás nő a falumban. Nem mossa meg a haját, ha valakinek születésnapja van, és…

Shang felhúzta a szemöldökét. Ez két dolgot jelentett: egyrészt kíváncsi volt, mit talál még ki Mulan, másrészt azt is jelezte, hogy a lány félreérti a dolgot.

– Nem mondom el senkinek. Megígérem! Megőrzöm a titkod.

Shang vállai lemondóan elernyedtek.

– Anyám úgy véli, kellene már nekem egy… menyasszony. – A férfi hangja idegesnek tűnt. – A háború miatt nekem ez sosem volt elsődleges. De most, hogy az apám elment, én lettem a családfő. Az én kötelességem továbbvinni a család vérvonalát.

Most Mulanon volt a sor, hogy a szemöldökét húzogassa.

– Nem úgy tűnik, mintha izgatottan várnád.

Shang egyik lábáról a másikra állt.

– Mielőtt bevonultam, anyám bemutatott néhány lánynak. De mindegyiket csak a családom hírneve érdekelte. – Úgy tűnt, Shang nem tudja, hogyan folytassa.

Mulan elfojtott egy mosolyt. Ritkán látta ilyennek a férfit. Milyen vicces, hogy a harcban mindig tudja, mit kell tenni, tudja, hogyan kell egy férfiból a lehető legjobb katonát faragni, és mégis, egy személyes beszélgetés során ennyire szégyenlőssé válik.

– Hallgatlak – mondta Mulan. – Milyenek voltak?

– Csak a legyezőiket rebegtették, és kacsintgattak. A házasságszerző, akit anya felbérelt, azzal dicsekedett, hogy ezek a lányok tökéletes porcelánbabák. Csak azt nem mondta, hogy eszük nincsen. – Shang nem nézett Mulanra, csak fintorgott maga elé. A nyaka rózsaszínűre változott zavarában. – Bármire képesek lettek volna azért, hogy megkedveljem őket.

„Milyen ismerősen hangzik.” – Mulan csípőre tette a kezét.

– Nem minden lány ilyen. Az ő szemszögükből is meg kell vizsgálni a dolgokat. Arra nevelik őket, hogy csinosak, bájosak és csendesek legyenek. – Grimaszolt. – Nem engedik meg nekik, hogy kimondják, amit gondolnak, és nincs beleszólásuk abba sem, hogy kihez menjenek hozzá. Az én szüleim szerencsések, hogy egymásba szerettek, de az ő házasságuk is előre el volt rendezve. Az anyám a házasság után már nem is tartozott a saját családjához. Nem ő döntött így, hanem a szülei. Azt mondták neki, hogy a nőnek az az egyetlen dolga az életben, hogy fiúkat szüljön.

Shang előrehajolt.

– Úgy hangzik, nagyon érdekel téged ez a dolog.

Mulan hátrahőkölt, mert a férfi arca túl közel volt hozzá.

Észbe kapott, hogy éppen férfinek kellene tettetnie magát. Elvörösödött.

– Én csak… úgy értem, biztos van olyan lány, akiből jobb katona válna, mint némely férfiból. Ha megadnák nekik a lehetőséget.

– Egy női katona? Ez a legőrültebb ötlet, amit valaha hallottam!

– A lányok is lehetnek erősek.

– Nem annyira, mint mi, Ping.

Mulan elfojtott még egy mosolyt.

– Meglepődnél.

– Nos – mondta Shang nagyon szeretnék katonanőt látni, de sajnos életem során már nem fogok. Ez törvényellenes.

– Igen, az. – Mulan nyelt egy nagyot. – De ez nem jelenti azt, hogy a lányok ne lehetnének okosak vagy erősek.

– Ebben igazad van. Anyának nagyon éles esze van. Apám ezt mindig tisztelte benne. – Szünetet tartott. – De még így is hagyománytisztelő ember volt. Ahogy az anyám is. Én sosem kérdőjelezném meg, hogy a nő a férje családjához tartozik-e. – Shang elgondolkozva oldalra billentette a fejét. – Bár ez nem tűnik tisztességesnek, most, hogy belegondolok.

– Mert nem az.

– Talán, ha megházasodom, összeépítem az őseink templomait, hogy a feleségemnek ne kelljen elhagynia a családját.

Mulan nagyon meghatódott.

– Tényleg?

– De előbb még találnom kell egy lányt, akivel legalább el tudok beszélgetni.

– Olyan lány kell neked, akinek van esze. – Mulannak fel sem tűnt, hogy miket beszél. – Valaki, aki kimondja, amit gondol.

– Te ismersz ilyet?

Mulan a lábára nézett, és remélte, hogy Shang nem hallja eszeveszett szívverését.

– Lehet – mondta. Minden erejével próbált úgy csinálni, mintha még mi ndig csak piszkálni akarná Shangot. „Mulan – dorgálta magát –, mi van veled?” – Mi mást értékelsz még egy lányban? – kérdezte végül, figyelmen kívül hagyva a dobolást a mellkasában. – Bájos arc, ragyogó szemek? Édes, dallamos hang? Olyasvalaki, aki finom és kecses, mint egy virág?

A kapitány elvörösödött, Mulan pedig nevetni kezdett. Ezelőtt még sosem piszkálta a férfit, és most nagyon jól szórakozott rajta.

– Chien Pónak olyan lány kell, aki jól főz. Yaónak olyan, aki imádja. Hmmm… Szerintem neked egy ügyes lány kell. – Az orrát ráncolta. – Valaki, aki elviszi a háztartást, amíg te harcolsz.

– A házimunka olyan, mint egy hadsereg parancsnokának lenni. Anyám a maga módján tábornok is lehetne. – Shang kuncogott, majd ismét elkomolyodott.

Mulan felvonta az egyik vállát.

– És még?

– És még? – ismételte meg a kérdést Shang. Kifújta a levegőt. – Olyasvalaki kell, aki okos, bátor és kedves. Valaki, akiben bízhatok, aki őszinte.

Mulan gombócot érzett a torkában. „Őszinte.” Lehet, hogy Shang azt hiszi, Ping őszinte, de Mulanról már nem gondolná ezt.

„Mégis miért érdekel téged, hogy mit gondol Shang? – szidta magát Mulan. – Ping vagy, a barátja. Nem egy falusi kislány, aki kajtat utána. Különben is, ha hazajutsz valaha, lesz más is, amin aggódhatsz. Például, hogy Mama és Papa visszafogadnak-e valaha.”

De Mulan nem tudta elfelejteni Mushu ravasz megjegyzését. „Tetszik neked, nem igaz?” – kérdezte egy este a sárkány, amikor látta, hogy Mulan nyugtatni próbálja Shangot.

De a lány ezt tagadta, akkor is, és most is. Csupán aggódik a férfiért! Végtére is ő a parancsnok, Chi Fu pedig akkor épp olyanokat mondott neki, hogy nem képes rendesen vezetni a csapatot. Ha ilyenkor Mulan szól Shanghoz egy-két jó szót, az nem jelenti azt, hogy tetszik is neki.

De amikor felnézett a kapitányra, a pillangók a gyomrában másról árulkodtak. Mulan nem foglalkozott velük, elnyomta magában az érzést. És valahogy már nem is akarta tovább piszkálni a kapitányt azzal, hogy mit szeret egy lányban. Hirtelen már egyáltalán nem akart erről a témáról beszélgetni. Főleg, mivel Shang sosem tekintene rá úgy. Nem lenne rá képes.

– Na és, ki az a titokzatos lány, akit lehet, hogy ismersz? – kérdezte fanyarul Shang. – A nővéred?

Mulan kuncogott.

– A nővérem? Ki mondta, hogy van…

– Cili Fu.

– Tényleg?

– Nos, annyit tudott, hogy Fa Zhounak van egy lánya. De azt senki sem tudta, hogy van egy fia is.

Mulan a kezét bámulta, aztán lehajolt, hogy befejezze a kötését. Most nem bírt Shangra nézni.

– Hát, az apám nem sokat beszél rólam.

– Már mondtad – kuncogott Shang. – Meg tudom érteni, tekintve, hogy milyen voltál. De tudom, hogy ezúttal nagyon büszke lesz rád, amikor hazatérsz.

– Remélem.

– Hős vagy, Ping. Szerintem mire hazaérsz, sorba fognak állni érted a lányok.

– Ha! – nevetett kínosan Mulan. – Nem is tudom… Nem szoktam ilyesmin gondolkodni.

Shang megköszörülte a torkát.

– Na és, mesélj… a nővéredről. Ő…

– Bekötöttem a bokám – szakította hirtelen félbe Mulan. – Indulnunk kellene. Már bizonyára közel a kapu. Lehet, hogy még elcsíped a reggelit, amikor felébredsz.

Mulan nyersesége meglepte a kapitányt. Mulan látta az arcán. Shang felhúzta a szemöldökét, és egy kicsit tátva maradt a szája. Ha valami másról beszéltek volna, Mulan biztos bocsánatot kért volna, amiért félbeszakította. De minél többet faggatózott a férfi a magánéletéről, annál kellemetlenebből érezte magát. Szerencsére Shang gyorsan összeszedte magát, és bólintott.

– Rendben van.

– Várj! – Mulannak még azelőtt csúszott ki a száján ez a szó, hogy egyáltalán felfogta volna, mit művel. Kitépett egy maréknyi füvet, és elszórta a szélben. Nem tudta, mikor lesz legközelebb olyan alkalom, amikor így beszélgethetnek egymással. – El kell mondanom valamit.

– Igen?

Mulan szünetet tartott. A pír közben visszatért az orcájára. El akarta mondani Shangnak, hogy ki ő valójában. Nem Ping, és nem is Ping nővére. Mulan. Csak Mulan.

De már látta is maga előtt, hogy Shang mennyire elárulva érezné magát, amikor megtudja.

„Sosem állt szándékomban elnyerni a bizalmát. Akkor meg miért érdekel ennyire, hogy mit gondol rólam? Talán azért, mert be akarom bizonyítani, hogy méltó vagyok a bizalmára? Igen, ez is hozzátartozik. De… – Mulan megint érezte a pillangókat a hasában. Kényelmetlen, idegen érzés. – Egy idióta vagyok – szidta magát. – Tartani kell magam a tervhez! Nem engedhetem meg magamnak, hogy bárki előtt felfedjem a titkomat. Papa bajba kerülhet miattam. Es a családomra is szégyent hoznék.”

A pillangók elcsendesedtek a gyomrában. „Arról nem is beszélve, hogy Shang utálna… ha megtudná az igazságot. Soha többé nem bízna meg bennem.”

– Hagyjuk – mondta keserűen, miközben a holdat nézte.

Mennünk kell.

– Folyton az eget lesed, Ping – jegyezte meg a férfi, és hátrahajtotta a fejét, hogy ő is felnézhessen. – Gondolod, hogy odafent még mindig alszanak?

– Odafent? Úgy érted, a katonák a táborban?

Shang bólintott.

– Olyan, mintha már évek óta itt lennék. De ha még él a testem, akkor csak néhány órája lehet.

– Hát nem találkoztál Yamával?

– Nem – mondta Shang. – A legutolsó emlékem, hogy veled beszélgetek. Amikor magamhoz tértem, már itt voltam a toronyban. Azt hittem, már halott vagyok.

– Még nem. Idelent máshogy telik az idő.

– Ha így van, miért sietünk annyira?

Mulannak kiszáradt a szája. Miközben azzal volt elfoglalva, hogy felfedje-e magát, teljesen megfeledkezett arról, hogy elmondja Shangnak, milyen fontos, hogy napkelte előtt hazaérjenek!

– Mert… Alkut kötöttem Yama Királlyal.

– Alkut? Shang a szemöldökét ráncolta. – Miféle alkut?

– Ha reggelig nem érjük el a kaput – mondta Mulan remegő hangon –, meghalsz.

– Értem – mondta Shang csendesen –, és veled mi lesz? Mulan habozott. El kell mondania az igazat, bár nem fog tetszeni a kapitánynak.

– Ha nem jutunk ki, én… én itt maradok. A király foglya leszek.

Shang arca megfagyott a döbbenettől.

– Hogy mi? Ping, ez nem lehet igaz. Nem kockáztathatod az életed…

– Ez volt az egyetlen lehetőség – szakította felbe Mulan. – Te is ezt tetted értem.

Shang összepréselte az ajkait. Válla megfeszült a hírek súlya alatt, de tudta, hogy már túl késő ezen vitatkozni. Most már ő is a holdat nézte.

– Akkor eljutunk a kapuhoz. Menjünk, Ping…

Mondatát egy ismerős bömbölés szakította félbe.

Tizenötödik fejezet

ShiShi eléjük ugrott, talpa alatt megrázkódott a föld.

– Megmondtam, hogy a Li család hatalmas őrző-védőjét nem tudja olyan könnyen kicsinálni egy démonhorda! – jelentette ki.

Mulan kereste a szavakat.

– Visszajöttél!

– Persze hogy visszajöttem! Azt hitted, nélkülem hagyod el Diyut?

Mulant elöntötte a megkönnyebbülés, és szorosan a karjába zárta az oroszlánt.

– Azt hittük, meghaltál!

ShiShi nem számított az ölelésre.

– Óvatosan a sörényemmel. – Grimaszolt, aztán megrázta a bundáját. Ettől Mulannak muszáj volt elengednie őt. – Még mindig csapzott attól, amit műveltél vele.

– Bocsánat.

– Hogyan menekültél meg a démonok elől? – kérdezte Shang.

– Ugyan! Azok a kis patkányok labdába sem rúghatnak egy olyan hatalmas kőoroszlán mellett, mint én. ShiShi büszkén húzta ki magát. – Ó, több százan voltak, talán több ezren! Sőt…

Shang felhúzta az egyik szemöldökét.

– Több ezren?

– Jó. Százan. Ne szakíts félbe! Szóval. Az oroszlán mindig a talpára esik! És azután, hogy a talpamra estem, kettéharaptam a lándzsáikat, majd hatalmasat üvöltöttem! A legtöbben már ettől futásnak eredtek. A többit körbekergettem a Kések Hegyén, amíg el nem fogyott az út a talpunk alól. Azok a kapzsi bolondok azt hitték, elkaptak, de a kések alatt észrevettem egy portált. Ide vezetett, az ötvenegyedik szintre.

„Ötvenegyedik szint – gondolta Mulan. – Még mindig hosszú út áll előttünk.”

ShiShi a farkát csóválva járkált körbe-körbe Mulan és Shang körül.

– Hogy őszinte legyek, meglep, hogy még mindig itt vesztegeltek. Miért vagytok itt? Mondtam, hogy siessetek. Ez a hely tele van szellemekkel!

– Egyet sem láttunk – mondta Mulan. – Miért gondolod, hogy…

– Ez fura – szakította félbe az oroszlán. – Esküdni mertem volna rá, hogy azt hallottam, hogy ennek a hegynek a lábánál sok szellem tanyázik.

Mulan megfagyott. Fülét megütötte a suttogás. A hangok még halkan szóltak, de egyre közeledtek. És ami még rosszabb: sokan voltak.

– Mi volt ez a hang? – suttogta valaki a késes hegyoldal irányából. – Úgy hangzott, mintha egy oroszlán lenne.

– Felébresztett – mondta egy dühös hang.

– Ez a kívülálló.

– A kívülálló?

– A név nélküli fiú.

– Keressük meg! Szóljatok a többieknek! – A szellemek felsiklottak a hegy oldalán. Mozgásuktól a levegő is megindult, és megcsilingeltette a pengéket. Hirtelen éles visítások és sikolyok törték meg a csendet.

A híd őreivel ellentétben ezek a szellemek valóban veszélyesnek tűntek. És dühösek is voltak. Néhányukat lefejezték, ők a hónuk alatt hordták a kobakjukat. Másoknak hiányzott néhány ujja, foga, vagy az egyik szeme. Aurájuk a vörös különböző árnyalataiban játszott.

Mulan, Shang és ShiShi a füves tisztás felé hátrált, de már túl késő volt. Mielőtt még továbbjuthattak volna, egy csapat szellem elállta az útjukat.

– A kívülálló, a fenti világból – csikorogta az egyik szellembandita. Foghíjas vigyorát Mulanra villantotta. – Már hallottam róla. Átkelt a hídon. Nem hallgatott a figyelmeztetésekre.

Feltűnt egy másik zsivány szelleme is, akinek hiányzott a bal szeme és a gyűrűsujja. Övét tucatnyi kés díszítette.

– Tudod, mit teszünk azokkal, akik nem hallgatnak a figyelmeztetésre…

– Hívjátok a többieket! Mondjátok, hogy megtaláltuk a betolakodót.

A szellemek nevetése csilingelve pattogott végig a hegyoldalba szúrt pengéken, a messzeség felé. A vihogás Mulan csontjáig hatolt. A szellemek szétszóródtak a hegyen, hogy ki-ki magához vehesse a fegyvereit.

– Ó, már azóta nem mártottam halandó férfi húsába a késem, mióta meghaltam – mondta az egyik szellem, egyik kését a másikon élezgetve.

– Ne fuss el, kívülálló. Egy szempillantás, és közénk való leszel!

A szellemek hahotázásban törtek ki. Mulan gyomra összeszorult a rettegéstől, ahogy látta az egyre sokasodó, beesett, véres és halott szemű kísérteteket.

– Banditák és gyilkosok – morogta maga elé ShiShi szavait.

És szerencsére mindannyian rá vadásznak.

Tizenhatodik fejezet

Nem volt menekvés! A szellembanditák bekerítették őket! Mulan még a szikláról sem tudott volna leugrani, hiszen alattuk a Kések Hegye várt rá. Ráadásul a szellemekkel nem vehették fel a harcot – egyedül Shang lett volna képes ilyesmire. Mulan kardja és ShiShi karmai egyszerűen átsiklanának a kísérteteken.

A hegyoldal felől még mindig hallatszott a tömegek moraja. Diyuban gyorsan terjedt a hír: a kívülálló, a fenti világból, megmászta a Kések Hegyét!

Mulan összeszorította a fogát. A fennsíkot sápadt hullámokban öntötték el a vörös, sárga, narancs és zöld aurájú szellemek. Az újonnan érkezők már nem tartoznak azoknak a gyilkosoknak és zsiványoknak a táborába, akik a Végzet Hegyéhez voltak kötve. A legtöbben hétköznapi, polgári ruhát viseltek. Azért jöttek, hogy szemügyre vegyék a Diyuba tévedt halandót.

Egy vaskeretes szemüvegű szellem leszállt a fűre. Mulan rögtön felismerte. Jiao volt, a narancsszínű szellem, aki a Tehetetlenség Hídján figyelmeztette Mulant, hogy a többiek rajta fogják tartani a szemüket.

Jiao a hóna alatt tekercset tartott, szellemujjai tintafoltosak voltak. Alakja Chi Fura emlékeztette a lányt, bár a kísértetnek nem volt olyan hosszú bajusza.

Jiao szemüvege mögött összehúzta gombszemeit.

– Hallottuk, hogy végződött a találkozásod Yama királlyal. Nem kellett volna átkelned a hídon, kívülálló.

A szellemek egyetértettek.

– Most már soha nem fogsz kijutni!

Mulan terpeszbe állt, és az oldalára kötött ősi kard után nyúlt. Kicsomagolta, és a fantomokra emelte.

– Hagyjatok békén minket!

ShiShi elé ugrott, és vicsorogva morogta:

– Ez a fiú alkut kötött Yama királlyal. Hagyjatok elmenni minket!

– Én ott voltam – krákogta az egyik szellem. – Előrevágott a sorban!

– Én hallottam, mit mondott a király – csatlakozott egy másik. – Azt nem ígérte meg, hogy mi nem avatkozunk közbe!

– Nem tisztességes, hogy egy kívülálló lejöhet Diyuba – mormogta egy harmadik szellem. – Nem tisztességes, hogy ő megnézheti, mi vár rá a túlvilágon!

– Meg kell halnia!

– Elvisszük a folyóhoz!

– Semmi ilyesmit nem tesztek! – dörögte ShiShi. – Csak a testemen keresztül érhettek Pinghez!

A szellemek gúnyosan összenéztek, majd épp így tettek. Egyszerűen átsiklottak ShiShin, az oroszlán pedig úgy nézett maga elé, mint aki menten rosszul lesz. Bundája elsápadt, a szőrét borzolta, és kirázta a hideg.

Shang Mulan elé lépett, de a lány a fejét csóválta.

– Hadd csináljam én.

Mulan kardját az oldalán tartva szembefordult a szellemekkel.

– Megértem, hogy miért nem kedveltek, de csak azért vagyok itt, hogy…

– Minket nem érdekel, miért vagy itt – csattantak fel a kísértetek. – Halandóknak tilos idejönni!

Mulan ösztönösen megemelte a kardját, hogy feltartóztassa a szellemeket. Ám ekkor fehér, gyöngyházszínben tündöklő fény tört elő a fegyverből. Olyan vakító volt, hogy még a fantomok is hátrahőköltek.

Mulan pislogott. Nem tudta, honnan jön a kard ereje. ShiShire pillantott. Az oroszlán felszegett állal bátorította. Shang ugyanígy tett.

– Kard nem árthat nekünk – emlékeztette a többieket Jiao. Gúnyosan elvigyorodott. – Már halottak vagyunk.

Mulan előrelendült. Arcán kaján vigyor terült szét, a szellemek pedig fészkelődni kezdtek.

– Ha igaz ez, miért féltek annyira a kardomtól?

Az egyik bandita megélezte a kését az övén, majd pörgetni kezdte az ujjai között.

– Majd én elintézem a fiút.

Mulan a kísértet felé lendítette a kardját, még mielőtt az közelebb merészkedett volna. Megkarcolta a karját, és levágta az övét. A szellem hátraugrott. Aurája élénkpirosan izzott fel.

– Mi a… Ez lehetetlen! – Letörölte a vért a bőréről, mely úgy ragyogott, akár alakjának többi része. – Ez nem hétköznapi kard!

Zúgolódás támadt. A banditák azon vitatkoztak, ki legyen a következő, aki támad. Mulan elbújt a zölden fénylő szellemek között. Ők sokkal nyugodtabbak voltak, mint a zsiványok; alig vették észre őt.

A lány kifújta a levegőt. Eltűnődött, vajon hálás legyen-e azért, hogy a szellemek ennyire szervezetlenek. Bizonyára több ezren vannak itt, és úgy nevetnek meg pletykálkodnak, mintha falunapokon lennének. A legtöbbjük a levegőben lebegett, és tudomást sem vett Mulan létezéséről. Most már csak ShiShit és Shangot kell kivinnie innen valahogy!

– Már régóta nem láttalak. Youduban vagy?

– Még nem. De remélem, hogy az elkövetkezendő egy-két évszázadban eljutok oda. Hallottam, hogy felmentek a telkek árai.

– Igen, a háború miatt, ami az élők világában dúl. Túl sok katona érkezik! Néhányan még ahhoz is túl fiatalok, hogy bűnt kövessenek el, így hát Yama nem kínzatja meg őket. Egyenesen a Holtak Városába mennek. Youduban pedig egyre nagyobb lesz a tömeg. De azt hiszem, egy csapatunk jövő héten a Mennybe jut.

– Az ott nem az a halandó, aki itt van? Egy kicsit hasonlít az öcsémre.

– Szegényke. Biztosan nem jut ki innen élve.

– Hacsak valaki úgy nem dönt, hogy segít neki. – A szellemek egymásra néztek, majd nevetni kezdtek. – Hát nem mi!

Mulan megállt, hogy belehallgasson a beszélgetésbe. „Olyan sok szellem van itt, némelyik olyan, mintha már évszázadok óta itt lenne. – Körülnézett. – Vajon van köztük olyan, aki a rokonom? Fa Nagyi mindig arra tanított, hogy tiszteljem az őseimet… hogy ha egyszer segítségre szorulok Diyuban, akkor mellém álljanak. Azt sosem mondta, hogy ehhez nekem is szellemnek kell lennem.”

– Itt van a halandó! – kiáltotta az egyik szellem. – Gyertek, kapjátok el!

– Hívd az őseidet – mondta Mulan Shangnak, miközben a banditák egyre közelebb értek. – Talán ők segíthetnek nekünk.

– Az őseit? – bömbölte ShiShi. – Miért kellene…

– Jó ötlet, Ping – mondta Shang, és kiabálni kezdett. – Van itt valaki, aki a Li családhoz tartozik? Szükségem van a segítségetekre!

– Van itt valaki, aki a Fa családhoz tartozik? – kiabálta Mulan, miközben átvágott a tömegen. – Én a Fa család tagja vagyok!

A zsiványok azonban bekerítették.

– Nem segít rajtad, ha az őseid segítségéért kiáltozol, kívülálló – vigyorgott a fogatlan szellem. – Most légy bátor, katona! Nem fog fájni! Sőt, utána sorba sem kell állnod Yama király előtt. Ezúttal sem.

Shang széttárta a karjait.

– Egy ujjal sem érhetsz hozzá!

– Lépj félre, kapitány – fordította a fejét Shang felé az egyik szellembandita. – Ez nem a te dolgod. Nem veled vitatkozom.

– Így van – szólt közbe egy másik szellem. – Nemsokára újjászületsz, úgyhogy nem szívesen szennyezném be vérrel a lelked.

Shang előrelendült.

– Ha Pinggel akartok harcolni, akkor velem is harcolnotok kell!

– Engem nem ölhetsz meg, fiacskám. Én már szellem vagyok.

– Van itt valaki, aki a Fa család tagja? – kiáltotta még egyszer Mulan. – Én a Fa családhoz tartozom!

Egy éles hang rikkantott vissza neki:

– Mi a Fa család tagjai vagyunk! – Mulan a fülét hegyezve próbálta megtalálni a kiabáló szellemet a tömegben. – Hozzá ne érjetek a fiúhoz, zsiványok! A mi családunk tagja!

Mulan legnagyobb meglepetésére a banditák valóban habozni kezdtek. A szellem, aki kiáltott, átvágott a tömegen: egy fiatal nő volt. Két férfi követte, akikről Mulan megállapította, hogy valószínűleg szintén az ősei.

– Mégis mit képzelsz, Fa Mei? – kérdezte az egyik sovány szellem, aki a nő mögött jött. – Maradj csendben!

– Segítenünk kellene neki! – mondta Fa Mei. Derékig érő fekete haját jázminokkal díszített fonatban hordta. Arcát pergamenfehérre púderezte, ajkát kirúzsozta. Smink nélkül hasonlított volna Mulanra.

– Szerintem is – mondta a Fa Mei-jel tartó másik szellem.

– Segítenünk kell rajta! Hiszen a családunkhoz tartozik!

– Nagybácsik! Néném! – kiáltotta Mulan a három közeledő szellem felé. – Kérlek, segítsetek! Én vagyok, Fa… – De elakadt a szava. Azt mégsem mondhatta ki, hogy Fa Mulan a neve. – Fa Zhou fia.

– Tűnjetek az útból! – hessegette el Fa Mei a zsiványokat.

– Ez családi ügy. Ismeritek a szabályokat… Családi ügyekbe nem szólhattok bele!

A banditák Mulanra meredtek, de azért egy kicsit hátrébb léptek.

Mulan ősei kihúzták magukat. Most, hogy közelebb értek, a lány jobban ki tudta venni a vonásaikat.

Fa Mei drága selymekbe öltöztetett, fiatal nő volt, mellette egy kövérkés, idősebb úr és egy bottal járó, kopasz férfi, aki egy kicsit hasonlított Mulan apjára. A kísértetek odarepültek a lány mellé.

– Azt mondod, Fa Zhou fia vagy?

– Igen – lehelte Mulan. – Kérlek, segítsetek kijutni innen.

A kopasz szellem az állát simogatta.

– Szerintem segíthetnénk, Liwei. Szerinted?

– A fiú kívülálló, Ren. Nem bízhatunk benne.

– Azt sem tudjuk, miért van itt.

– Nem marad sokáig kívülálló, ha itt hagyjátok – vágta oda ShiShi az ősöknek. – Mert akkor meghal!

– Segítsetek! – kérlelte őket Shang.

Fa Liwei, az idősebbik szellem, egymásnak támasztotta az ujjait.

– Először bizonyítsd be, hogy valóban a családunk tagja vagy.

Mulan elkeseredetten sóhajtott.

– Már mondtam, hogy az vagyok.

– Ha valóban családtag vagy, hoztál ajándékot!

– Idelent a pletyka olyan, mint a pénz – mondta Fa Mei csilingelő hangon. – Mindenki majd meghal a hírekért.

Mulan nem nagyon értette, de azért bólintott. Eszébe jutott, hogy a démonőrök említették, milyen pletykások a szellemek.

– Elmondhatom, mi van most a Fa családdal.

– És azt is, hogy Yama király miért nem találja a neved a feljegyzései közt? – tette hozzá Ren. A kopasz szellem megpaskolta csuhájának kidudorodó bal zsebét.

Shang oldalra sandított Mulanra. Szája kérdésre nyílt. A lány a homlokát ráncolta. Nem, erről nem szólhat egy szót sem.

– Miért ne beszéljek inkább ittlétem okáról? Ahogy a többi szellem is megmondta, nem jön mindennap halandó Diyuba.

Az ősei pofát vágtak.

– Kezdetnek megfelel. Rendben, kiviszünk innen.

– Bízzátok rám – mondta Mei. A banditák felé siklott a levegőben, és meglegyintette őket a legyezőjével. – Hagyjátok békén az unokatestvéremet, gazfickók! – mondta élesen. – Majd mi elintézzük. Végül is családtag.

A fogatlan zsivány a homlokát ráncolta.

– De hát kívülálló.

– Yama király pedig megengedte neki, hogy maradjon – vágott vissza Mei. – Ha magatokra akarjátok haragítani a királyt, nyugodtan fenyegessétek csak tovább a fiút azzal, hogy a folyóba dobjátok.

A banditák ennek ellenére Mulanra vetették magukat, de a lány kivédte a kardjával a támadást. Fém a fémnek ütközött, fülsiketítő csikorgás hasított a kísértetek fülébe. A zsiványok kései darabokban hullottak melléjük a földre. Mulan még maga is meglepődött azon, hogy két csapással ilyen gyorsan le tudta fegyverezni őket. A banditák döbbenten léptek hátra.

– Szerencséd van, kívülálló.

– Rajtad tartjuk a szemünket! Azzal elindultak lefelé a Kések Hegyén, aztán lassan elvesztek a távolban.

– Ti meg mit bámultok? – vakkantotta oda Liwei a többi szellemnek. – Tűnés haza! A családi találkának vége!

A szellemek morogtak, néhányan a földre köptek. De Mulan nagy megkönnyebbülésére hallgattak Liweire. Elsiklottak, legtöbbjük Diyu mélye felé vette az útját. Utoljára Jiao, a szemüveges szellem távozott. Csalódott arccal nézte, ahogy a zsiványok visszavonulnak a Kések Hegyére, majd Mulanra pillantott. Tekintetén látszott, hogy még nincs vége.

De a lány nem foglalkozott vele. Meihez, Liweihez és Renhez fordult.

– Dicsőséges őseim, köszönöm, hogy segítettetek rajtunk.

– Nagyszerű képességről tettél tanúbizonyságot – dorombolta Mei. – Számunkra megtiszteltetés, hogy segíthetünk családunk tagjának.

Liwei azonban nem volt ennyire lenyűgözve.

– Már ha valóban a családunkhoz tartozol. – Körözni kezdett Mulan körül a levegőben, mintha csak egy hernyót vizsgálgatna egy befőttesüvegben. – Mostanában senki sem halt meg a Fa családban, így lehet, hogy a tudásom nem éppen naprakész, de úgy emlékszem, hogy Fa Zounak egy kisl…

Mulan megköszörülte a torkát.

– Majd beszélgetünk útközben mondta legjobb, legférfiasabb hangján. – Dicsőséges őseim, boldoggá tesz, hogy beszélhetek veletek, de Li Shang kapitánynak, az őrzőjének és nekem sietős a dolgunk. Még napfelkelte előtt el kell érnünk Diyu kapuit, hogy visszatérhessünk az élők világába.

– Napfelkelte? – visított fel Mei. – Előbb is szólhattál volna! Napfelkelte előtt nem fogtok már felérni. – Szétválasztotta a haját, majd ismét elkezdte befonni. – Akár itt is maradhatsz, és beszélgethetsz egy kicsit a családoddal.

Mulan a homlokát ráncolta.

– Azt hittem, tudtok nekünk segíteni.

Ren összetette a kezét. Higgadtnak tűnt. Nyűtt, rongyos csuhát viselt; Mulan arra tippelt, hogy életében szerzetes lehetett. De vajon mit keres egy szerzetes Diyu bugyraiban?

– Erre vezet egy rövidebb ut – mondta a férfi. – Megmutatom.

A többi ős rápillantott.

– Ren, biztos vagy benne, hogy ez jó ötlet?

– Természetesen. – Ren fennhéjázó hangon igyekezett eloszlatni a kételyeket.

– Mi a baj? – kérdezte Shang.

– Liwei és Mei csupán azért aggódik, mert arrafelé át kell kelnetek Diyu… kellemetlen részein.

– Kellemetlen? – ismételte Shang.

Fa Mei úgy mosolygott Shangra, hogy attól még Mulan is kényelmetlenül érezte magát.

– Az Alvilágban vagyunk, kapitány. Csak nem gondoltad, hogy Yama király megkönnyíti a dolgotokat?

Shang felvonta a vállát.

– Nem fog nyerni. – Elszánt és hálás pillantást vetett Mulanra. – Ping nem fog itt maradni.

– A többi szellem nem ezt gondolja.

– Elég a kötözködésből – emelte fel a botját Ren. – Kövessetek! Gyorsan, mielőtt még a zsiványok meggondolják magukat.

Mulan, Shang és ShiShi Ren után eredt. Úgy tűnt, a szellem komolyan veszi a sietségüket. Sokkal gyorsabban száguldott keresztül a fennsíkon, mint amilyen gyorsan egy bottal járó ember képes lett volna rá. Hiszen szellem volt.

– Hová megyünk? – kérdezte Mulan. A fennsíkon túl csak néhány dombocska volt látható; olyanok voltak, mint a homokdűnék, és eltakarták a kilátást. – Felfelé kell mennünk!

– Tudom. Türelem, ifjú Ping! Majd meglátod.

Mulan sóhajtott, és követte a szellemet. Ha még napfelkelte előtt ki akarnak jutni innen, minden segítségre szükségük van. Már az éjszaka közepén jártak: a holdnak csak a fele világított a bársonyos égen.

– Hát nem gyönyörű? – kérdezte Mei, amikor észrevette, hogy Mulan a holdat nézi. – Bár muszáj az Alvilágban élnünk, azt el kell ismerni, hogy a hold idelent sokkal szebb, mint bárhol az élők világában.

Mulan nem tudta cáfolni.

– Ne maradj le! – mondta Liwei, miközben elhaladt Mei mellett. – Ez rád is vonatkozik, név nélküli fiú!

– Miért neveznek folyton így? – kérdezte a mellettük baktató Shang.

– Öö, m-miért? – dadogta Mulan. – Dunsztom sincs.

– Furcsa, hogy milyen rosszul bánnak veled az őseid, Ping. Azok ketten, Liwei és Mei. – Shang a szellemek felé mutatott, akik szemmel láthatóan a lányról sugdolóztak. – Nem úgy néznek ki, mint akik segíteni akarnak.

Mégis hogyan mondhatta volna el Mulan a kapitánynak, hogy jó okuk van megtagadni a segítséget? Hiszen igazuk volt, ő nem az, akinek mondja magát. Pinget nem ismerték.

De erről nem beszélhetett Shangnak.

– Nem szeretném megsérteni az őseidet – tette hozzá Shang, aki félreértette Mulan hallgatását. – Ha te bízol bennük, én is bízni fogok.

– Meg kellene bíznod bennük – mondta a lány, és remélte, hogy Shang nem veszi észre, mennyire megbicsaklott a hangja a mondat végén. „Jobban, mint amennyire bennem bízol.” Hiszen, az igazat megvallva, hogyan is bízhatna Shang Mulanban, ha még az igazi nevét sem tudja?

Tizenhetedik fejezet

Elérkeztek az utolsó dombhoz, ami alacsonyabb volt a többinél, füves lankáján fehér és sárga pitypangok nőttek. Mulan ősei megtorpantak. Ren a botjával a dombra mutatott, a lány pedig a fűben megpillantotta a lángoló vörös szemű démonfejes domborműveket.

A két bronzdísz gyűrűt tartott a fogai közt, amik kilincsek voltak. A fű alatt egy ajtó volt. Ren egyetlen rántással kinyitotta a szárnyait, majd egyszerűen besétált a domb belsejébe. Mei követte.

ShiShi társai elé vágott.

– Lehet, hogy ez csapda! Én nem…

– Nyugodj meg, őrző – mondta Liwei. – Ez a portál a kilencvenhetedik szintre visz. Mi csak addig mehetünk.

– Én megyek előre – mondta Mulan ShiShinek.

Mielőtt az oroszlán kifejezhette volna nemtetszését, a lány becsusszant a nyíláson. Lába egy keskeny téglaösvényen landolt. A domb belseje egészen úgy nézett ki, mint egy kaptár. Mikor Mulan átkelt a Tehetetlenség Hídján, akkor is hasonló tájat látott maga körül. Olyan volt, mintha egy hatalmas kútból nézne felfelé, de a kövek helyén kamrákat látott. A legtöbb terem zord volt és sziklás, de Mulan látott olyat is, amiben erdők, kősivatagok voltak, vagy viharok tomboltak. Az egyik teremben démonok dolgoztak egy kőből épült kemence mellett, a másikban pedig egy egész, kísértetek lakta falu volt. Mulan a kaptár csúcsa felé nyújtogatta a nyakát: a cinóbervörös kaput kereste, de nem látott el olyan messzire.

A lány követte Rent a téglaösvényen a barlang teteje felé. Az ösvény gyakran kettéágazott, kusza labirintusában tekeregve Mulan örült, hogy a férfi tudja az utat.

Mulant Shang követte, utána pedig ShiShi huppant le az ösvényre, de majdnem lecsúszott róla. Mulan ekkor vette észre, hogy a téglák a levegőben lebegnek a lábuk alatt. A mélyben pedig a sötét, feneketlen üreg tátongott.

– Ez nem valami ígéretes – mormogta az oroszlán, amikor szétnézett a domb belsejében.

– Nem a leglátványosabb útvonal – mondta Ren –, de annál rövidebb. A démonoknak pedig eszébe sem jut itt keresni titeket – csak a diyui veteránok ismerik az összes rövidebb utat.

– Lennél olyan kedves, és elmondanád, hogy te miért vagy diyui veterán? – morogta ShiShi. – Véleményem szerint egy szerzetesnek itt sem kellene lennie.

– Volt néhány… mulasztásom – ismerte be Ren. – De hamarosan felmehetek a Mennyekbe, ahogy az aurámon is láthatjátok.

„Miféle mulasztások?” – tűnődött Mulan. Szívesen megkérdezte volna, de Ren volt az egyetlen az ősei közül, aki nem faggatózott arról, hogy ki ő valójában. Úgy gondolta, az a tisztességes, ha ő sem kérdezgeti a szellemet. Szerzetes létére a férfi zsebei igencsak hangosan zörögtek.

„Lehet, hogy tele van kavicsokkal. Vagy kövekkel. Ki tudja, mit gyűjtögetnek a szellemek Diyuban!”

Mulan félretette a kétségeit, és körülnézett.

Gyorsan váltakoztak körülöttük a szagok. Néha tábortűz és fahéj illatát érezte, máskor döglött hal szagát. Messziről sikolyokat és kiáltozásokat hallott.

A lépcsők kicsik és egyenetlenek voltak. ShiShi ötösével szedte őket, hogy lépést tartson Mulan őseivel, akiknek nem volt fáradság le – és felsuhanni a fokokon.

– A grádics a démonok miatt van itt – magyarázta Ren. Mei felhorkant.

Legalább formában tartják magukat. Ezer év után a legtöbben bizony ellustulnak!

– Minden szellem tud repülni? – kérdezte Mulan.

– Minél régebb óta vagy itt, annál jobban megy! – Ren Shang felé pillantott. – Azt hiszem, te még nem gyakoroltad eleget a földöntúli képességeidet.

– Öö, nem.

– Nem is kell – jelentette ki Ren. Nem fogsz sokáig itt maradni.

– Honnan tudod? – kérdezte Shang. – Épp úgy nézek ki, mint te.

– A színeinkből – bökött Ren az aurájukra. Ő és Shang majdnem ugyanolyan kék színben ragyogtak. René olyan volt, mint egy pávatoll szeme: még zöld ugyan, de már majdnem kék. A legtöbb szellem, akit Mulan idelent látott, sárga vagy vörös színű volt.

– Ha kékre vált, az vagy azt jelenti, hogy újjá fogsz születni, vagy azt, hogy felmehetsz a Mennyekbe. Gondolom, a te esetedben az előbbiről van szó. Akiknek a Mennyben a helye, azok általában nem lófrálnak Diyu alsóbb szintjein.

– A banditák szellemei vörösek voltak – emlékezett Mulan. – Az mit jelent?

– A piros azt jelenti, hogy hosszú időt kell még idelent eltöltened. Diyuban folyamatosan figyelik, ki hogyan viselkedik épp úgy, mint a fenti világban. Yama király mindannyiunkat nyomon követ. Csak ő tudja, milyen sokáig kell itt lennünk. De a színeinkből lehet sejteni. Amikor egyre kékebbé válunk, az azt jelenti, hogy közeleg az időnk. Vagy azt, hogy tettünk valamit, ami miatt megérdemeljük, hogy kijussunk innen.

– A Li család tagjai közül senki sem kóvályog idelent – morogta ShiShi. – Nyilvánvaló, hogy a Fa család nem ilyen kiváltságos. Miért vagytok itt ilyen sokan?

Mei barátságtalanul nézett rá.

– Hogy érted azt, hogy miért vagyunk mi itt ilyen sokan?

Liwei rengő tokával a nőre sandított.

– Tudod, hogy érti. A Fa családban nem mindenki olyan tiszteletre méltó. De én azt mondom, egyesek sokkal nagyobb szégyent hoznak a családra, mint a többiek. – Az állából kiálló, rövid, fehér szőrszálakat simogatta. – Hány férjed is volt, Mei?

– Te beszélsz a becsületről! – vágott vissza Mei. – Azt hiszed, te okosabb vagy, mert a szüleid akupunktőrök? Miért nem árulod el nekik, mi az oka, hogy becsődölt az üzletük? Ó, hát azért, mert megölted az egyik páciensedet!

– Baleset volt!

Mulan legszívesebben csak a szemét forgatta volna a beszélgetés hallatán.

– Mindig ilyenek? – kérdezte Rentől.

– Próbálj meg évszázadokig együtt élni velük – kuncogott Ren szárazon. – Óvatosan! – szólt, miközben a plafont nézte. – Vigyázz a fejedre, Ping testvér.

Mulan hálásan lehajolt. A mennyezet meredeken ereszkedni kezdett. ShiShi volt az első és az utolsó, aki beütötte a fejét.

– Így jártál! – trillázott Mei.

Amikor a mennyezet ismét normális magasságba került, Shang felegyenesedett.

– Hol vagyunk?

– Kell némi kitérőt tennünk – mondta Liwei, elfojtva az ásítását. Álmos szemével Mulanra kacsintott.

– Remélem, inspirálóan hat majd rád, amit látsz, ifjú Ping. Ha én láttam volna ezt ifjúkoromban, bizony máshogy éltem volna.

– A bal oldalon a Sziklák Kamrája látható – magyarázott Mei. – Ne álljanak meg szemügyre venni!

Mulan és Shang meg akarta nézni, de ShiShi felmordult, és nem lassított. A Sziklák Kamrájában több száz szellem állt feketére lakkozott oszlopokhoz láncolva. Mindegyikük hatalmas követ egyensúlyozott a fején. Ha meginognak, összezúzza őket a kő súlya. Mulan, ahogy meglátta őket, szánalmat érzett.

– Ne is foglalkozzatok velük – mondta Mei. – Egy darabig nekem is ezt kellett csinálnom. Tizenkét évig, harmincnégy napig és öt óráig. – Megborzongott. – Úgy a legjobb, ha nem is figyelünk rájuk.

– Így büntetik a szellemeket? – kérdezte Mulan.

– Ha megérdemlik – mondta Mei könnyedén. – Vagy ha Yama király épp rossz hangulatban van, amikor köszöntöd.

– Nekem a Jéghegyen kellett lennem – mondta Liwei, félig-meddig büszkén. – Hidd el, az sokkal gyötrelmesebb, mint a Sziklák Terme. De van egy negyedik Fa ős is Diyuban. Sajnos ő még mindig az Örök Szenvedés Völgyében van. Épp őt akartuk meglátogatni, mikor ti hárman akkora felbolydulást keltettetek a Kések Hegyén.

Mulan összeszorította a száját.

– Nos, hálásan köszönöm nektek, Nagybácsik és Néném, hogy vezettek minket.

– Légy szíves, ne hívj a nénédnek – mondta Mei. Az ő aurája sápadtsárga volt, mint az a gőzölt tojástorta, amit majszolni kezdett. – Nem lehetek idősebb nálad egy-két évvel.

– Fa Mei fiatalon halt meg – mondta Fa Liwei. – Tragikus eset lett volna, ha nem lett volna olyan házsártos a férjével.

Mei lecsapta a férfit a legyezőjével.

– Most ti jöttök – fordult Mulan és Shang felé, aztán Liwei hasába döfte a legyezője végét.

– Ez evés közben halt meg. Megfulladt egy halszálkától.

– Én legalább megöregedtem!

– Megöregedtél, és meghíztál – vágott vissza Mei.

– Kérlek! – tárta szét a karjait Ren. – Elég a civódásból!

– Ezek ketten tényleg jó okot adnak arra, hogy helyesen viselkedjetek a földi életetekben – mormogta ShiShi Mulannak és Shangnak. – Különben ilyen idióták mellett kell évszázadokat eltöltenetek.

– ShiShi, ők a felmenőim!

– Még rosszabb!

– Á, itt is vagyunk! – jelentette be Ren. Az ösvény közepén egy bronzharang állt. – Tiéd a megtiszteltetés!

Mulan kardja lapjával a harang oldalára vágott.

– Már meg akartam kérdezni, honnan van ez a kard – mondta ShiShi a pengét bámulva.

– A Kések Hegyén találtam. Miért? – A lány oldalra billentette a fejét. Ren megfordult, és kinyitott még egy titkos ajtót. Szemében bizonytalan fény csillant.

– Itt vagyunk – mondta. – A kilencvenhetedik szint. Legnagyobb részét a Visszhangzó Erdő Terme foglalja el.

A helyiség nem úgy nézett ki, mint egy terem. Mulan már kezdett rájönni, hogy Diyu szerkezete teljesen más, mint bármi, amit a fenti világban látott. Itt néha hegyek lebegtek a felhőkön, és folyók szelték át az eget. Idelent minden Yama király hóbortjainak engedelmeskedett.

A fákból halk hümmögés hallatszott, leveleik ennek a hangnak a ritmusára rezegtek. Az ég halvány volt, a lombkoronán árnyak táncoltak. A fák ki voltak száradva. Az ágaik úgy néztek ki, mint a csontok, a fonnyadt leveleik pedig mint a fogak. Ezeket leszámítva az erdő nem sokban különbözött attól a bambuszligettől, ahol Mulan és ShiShi már járt.

– Hogy jutunk innen a századik szintre?

– Kövessétek a holdfényt! – mutatott Ren a fák lombján átszűrődő ezüst fénysávra. – Yama király nem említette?

Mulan felnézett.

– Nekem nem mondott semmit.

– Nos, nem lesz könnyű megtalálni a kaput, ami a következő szintre vezet. De ha követitek a fényt, az legalább elvezet a környékére. A kapu kilincse olyan, mint Yama király arca – és egy másik lépcsőhöz vezet. Csak vigyázzatok a démonokkal!

Fa Mei a homlokát ráncolta.

– Nem felejtettél el szólni nekik az Ü…

– Nem – vágott közbe Ren. Megköszörülte a torkát, és piszkálni kezdte a csuhája ujját. Higgadtsága egy szempillantás alatt eltűnt. – Nem ismételte. – Nem kell félnetek semmitől. Attól tartok, mi csak eddig kísérhettünk titeket.

– Miről nem szóltál nekünk? – kérdezte Mulan. Ren felnevetett, de olyan hangosan, hogy az már nem tetszett neki.

– Mei paranoiás. Régen ez az út a Forró Kétségbeesés Kamráján keresztül vezetett…

– Néhányan Üstnek nevezik – tette hozzá Mei.

– …de Diyu szintjei és termei folyamatosan változtatják a helyüket, így valószínűleg nem lesz vele gondotok.

– Valószínűleg? – visszhangozta Shang.

Nem kiildeném a saját véremet az Üstbe – sietett biztosítani őket Ren. – Végtére is, nagyon örülök, hogy egyik leszármazottamat épségben és élve láthatom.

Mulan úgy hallotta, hogy Liwei és Mei felhorkant, de az is lehet, hogy csak képzelte. Amikor rájuk nézett, mindketten kerülték a pillantását.

– Csak figyeljétek a holdat, és minden rendben lesz – ígérte Ren. – Már nagyon közel vagytok a kapuhoz. Biztosan sikerül elérnetek!

A hold északra volt, de a sötétség még mindig csak a felét falta fel. Tehát nem telt az idő, mióta elindultak. Ez jó hír.

– Azt hiszem, mennünk kell. – Mulan meghajolt a felmenői előtt, készen arra, hogy folytassa útját.

– Ne olyan gyorsan! – mondta Mei. Egy farönkre ült, és elegánsan elrendezgette fényes selyemszoknyáját, hogy ne lógjon a koszba. – Ping, azt ígérted, hogy mesélsz nekünk arról, mi újság a családban.

Mulan nyelt egyet. „Rendben.”

– Nincs sok mesélnivaló mondta sután. A család jól van.

Mei felemelte a kezét.

– Ez nem újság! Tudni akarom, miért vagy itt! A szellemek azt mondják, sehol sem szerepelsz Yama király könyvében. Ez azt jelenti, hogy nem is létezel!

– Nincs időnk a mesélésre! – vágott közbe ShiShi nyersen. Valami a fák között rabul ejtette a figyelmét. – Szorít az időnk.

– Téged meg ki kérdezett, oroszlán? – gúnyolódott Liwei.

Mei benyúlt a zsebébe, és elővett még egy szelet gőzölt tojástortát, aminek a tetejét sötétvörös datolya díszítette.

– Kér egy kis jutalomfalatot a hűséges védelmező? – ShiShi felborzolta a szőrét, a farka kiegyenesedett.

– Abszolút nem. Nem veszel rá, hogy ételt fogadjak el tőled.

– Rendben, a te bajod – harapott egy nagyot a tortából Mei. – Minin! Nagyon finom! Mindig úgy tudtam, hogy az őrző-védők gyengéje az édesség.

– És a szesz! – vihogott Liwei. – Mégis mit gondolsz, hová tűnik az a rengeteg palack rizsbor, amit az őseidnek ajánlva otthagysz az oltárnál?

ShiShi gúnyos képet vágott, majd ismét inkább az erdőre kezdett figyelni. Úgy tűnt, még mindig feszülten szemlél valamit a fák között. Mulan is odanézett, és egy villanásra megpillantotta valaminek a vörös bundáját. A bunda gazdája azonban eltűnt egy szederbokor mögött, mielőtt még a lány kivehette volna, hogy mi az.

ShiShi a mellső lábaira ereszkedett, és hevesen lengette a farkát.

– Ha jobban belegondolok – mondta, és a hangjában már nyoma sem volt haragnak –, adhatok még néhány percet a családi együttlétre!

– ShiShi?

– Li Shang, te Pinggel maradsz. – Az oroszlán elindult az erdőbe. – Ne várjatok rám! Megtalállak titeket!

Mulan felemelte a karját, úgy kiáltott utána:

– Várj, hová…

– Biztos meglátott egy rókát – mondta Ren. – Állandóan ezen a környéken rohangálnak.

– Milyen különleges bestia! – jegyezte meg Mei, és az arcába tömte a maradék tortát, amit ShiShi nem evett meg.

Shang zavarodottan nézett Mulanra.

– Ping, valóban nincs szó rólad Yama király könyvében?

Mulan gombócot érzett a torkában. Nem tudta, mit mondjon.

– Ó, igen! – szólt Mei, miközben lenyalogatta a morzsákat az ujjáról. – Nekem sem rémlik, hogy Fa Zounak lett volna fia. – A homlokát ráncolta. – Pedig arra emlékeznék!

– Te már csak tudod, hogyan kell számontartani családunk férfi tagjait – mondta Liwei szárazon. – Vagy inkább azt tudod, hogyan keverd bajba őket.

Ren rájuk pillantott, majd tekintetét ismét Mulan felé fordította.

– Most, hogy jobbak a fények, hadd nézzelek meg, Ping testvér! – Ren megpaskolta Mulan pofiját. Olyan érzés volt, mintha csak a szél fújta volna meg. Aztán meg is csípte, Mulan pedig egy apró szúrást érzett.

– Látjátok? – mondta Ren a többieknek. – A fiúnak épp olyanok a fogai és a homloka, mint Fa Zhounak. A szeme és a haja pedig Fa Lié. Az álla és a pofija egy kicsit puha, de gondolom, még növésben van.

– Én is látom a hasonlóságot – értett egyet Mei. Hosszú szempillái alól Mulanra sandított. – De sokkal alacsonyabb, mint Fa Zhou. A termete is kisebb. És egy szőrszál sincs az állán!

– Tudod, ebben igazuk van – mondta Shang, próbálva elfojtani a nevetését. – Szerencséd van! Sosem kell borotválkoznod.

– Hmm. – Liwei hátratett kézzel megkerülte Mulant. – Én még mindig azt gondolom, hogy te rejtegetsz valamit. Ha kiderül, hogy hazudtál, csak azért, hogy kihasználj minket, mi magunk hajítunk a folyóba. Innen nincs messze, tudod?

– Hogy merészeled hazugnak nevezni Pinget? – mondta Shang, miközben beállt Mulan és a bárom szellem közé. – Ping az életét kockáztatja azért, hogy megmentsen engem. Van köztetek valaki, aki legalább ennyire tiszteletre méltó? Mert szerintem nincs. Különben nem lennétek itt.

Liwei füttyentett, aztán odarepült Shanghoz, hogy jobban szemügyre vegye.

– És te meg ki vagy, hogy a család becsületéről papolsz nekünk?

– Ő Li Shang kapitány – suttogta Mei a rokonának. Liwei a szemöldökét ráncolta.

– A híres katonacsaládból?

– Valóban tiszteletre méltó klán. – Mei a szempilláit lebegtetve nézett Sbangra. – Az első férjem is katona volt. Meghalt a csatában egy héttel azután, hogy összeházasodtunk. Puskapor helyett véletlenül lisztet tettem a gránátjaiba, és elfelejtettem megélezni a kardját. Olyan magányos voltam! – Mei megigazgatta Shang köpenyének gallérját. Mulant ettől el fogta a féltékenység. – Fogadok, te nem hagynád, hogy egy ilyen csekély baleset végezzen veled. Te erős vagy és szívós.

Shang idegesen hátralépett.

– Nézzétek – lépett Mulan Shang és Mei közé. – Azért vagyok itt, hogy Li Shang kapitányt elvigyem a fenti világba. Megígértem az apjának.

– Szerintem inkább az az igazság, hogy démon vagy – jelentette ki Liwei, visszaterelve a szót Mulanra. – Egy álcázott démon. Meng Po küldött, hogy csapdába ejtse a kapitányt, aki így örökre Diyu fogja lesz.

– Mi? – fortyant fel Mulan. – Nem vagyok démon!

– Most ezt mondod. De a démonok hazudósak! Úgy tűnik, ez közös bennetek.

– Nem vagyok démon – ismételte Mulan. – És különben is, miért akarná Meng Po csapdába ejteni Shangot? Újjá fog születni.

– Meng Po serege már nem olyan, mint régen – érvelt Liwei. – A császár hadának ékes kapitánya jó hasznára válna a harcosainak.

– Ez nevetséges! – mondta Shang. – Ping kockára tette az életét, hogy eljöjjön ide, és megmentsen.

– Bizonyára – engedett Liwei. – Bárhogy is, Ping testvér, ha igaz, amit mondasz, és tényleg emberként jöttél le az Alvilágba, akkor bizony megszegted a szabályokat.

– Lehet, hogy nem is kellene segítenünk neki – kiáltott fel Mei. – Már csak egy évszázad van hátra, és mehetek Youduba. Nem kockáztathatom meg, hogy még több büntetést kapjak, csak azért, mert segítek egy szegény kis rokonomnak. – Liwei mogorva arccal bólogatott.

– El sem tudom képzelni, mekkora szégyent hozott Ping a családunkra azzal, hogy belépett Diyuba… Már ha valóban a családunkhoz tartozik.

– A rokonotok vagyok! – vágott közbe Mulan. – És mindig is tiszteltem az őseimet.

– Igen? – Mei keresztbe fonta a karjait. – Én sosem hallottam az imáidat!

Mulan nyelt egyet. Bárcsak megfogadta volna Fa Nagyi tanácsát, amikor azt mondta, legyen figyelemmel az őseire, amikor a családi szentélyben imádkozik. Talán ha jobban figyelt volna Renre, Meire és Liweire, most elmondhatná nekik a titkát. Akkor talán segítenének.

– Fa Zhou nem sokat beszél a fiáról – tájékoztatta Shang Mulan felmenőit. – Úgyhogy hagyjátok békén Pinget.

Mulan szívét melegség töltötte el. Nem volt szüksége arra, hogy bárki is kiálljon mellette, de mégis volt valami nagyon szép abban, ahogy Shang megvédte – mintha valóban a szívére vette volna a sértést…

„Csak a barátját védi” – korholta magát Mulan, és még ezt a jó érzést is elnyomta magában.

– Csak azért segítettünk neki, mert híreket akartunk hallani – duzzogott Mei. – Meg arra is gondoltunk, hogy ha segítünk, akkor kevesebb ideig kell Diyuban maradnunk. Jó magaviseletért, tudjátok. Nem mindenki olyan szerencsés, mint Ren.

Mulan Renre sandított, aki az egész beszélgetés alatt feltűnően csöndben volt. De semmit sem fűzött hozzá Mei megjegyzéséhez.

– Nem hozok szégyent a családra – mondta Mulan Meinek és Liweinek. – Tudom, mit csinálok.

– Tényleg? – horkantotta Liwei. – Akkor nem értem, miért próbálják elfelejteni a szüleid, hogy létezel!

Shang megfeszült.

– Ping az egyik legokosabb férfi, akit ismerek. Teljesen egyedül megmentette egész Kínát.

– Ha valóban olyan nagyszerű a fiú, miért nem beszél róla Fa Zhou? – kérdezősködött tovább Liwei. – Talán valami baj van vele? – Odarepült Mulanhoz. – Valami nem stimmel ebben a történetben.

– Én mindig is úgy tudtam, hogy Fa Zhounak csak egy gyereke van – csicseregte Mei. – Egy lány, Fa Mu… A fene, mindig elfelejtem a nevét! Fa…

– Mulan – fejezte be Ren.

– Igen. – Liwei Mulant fixírozta, amitől a lány nagyon kényelmetlenül érezte magát. Mintha a férfi rájött volna a titkára. – Nagyon okos kislány, legalábbis azok alapján, amiket a nagypapája mondott, amikor eljött Diyuba.

Mulan nyelt egyet.

– Te beszéltél a nagypapámmal?

– Néhány napig itt volt Diyuban, azalatt mesélt egy-két történetet. De semmit sem mondott arról, hogy Mulannak lenne egy öccse.

– Emlékszem! – csatlakozott Mei. – Fa Zhou akkoriban sértette meg a lábát harc közben. Fa Nagypapa azt mondta, hogy Fa Zhou leszerelt, és megígérte, hogy több időt tölt a lányával.

Shang összevonta a szemöldökét.

– És mi van Pinggel?

– A Nagypapa sem beszélt sokat rólam – sietett Mulan a válasszal. Nagyon figyelt rá, hogy a hangja mély maradjon. – A család nem igazán szeret engem. Mindig bajba keveredtem, tudjátok, hogy megy ez egy kissrácnál, haha!

Mei ráharapott egy újabb tojástortára.

– De a nagypapa megajándékozta Mulant egy kutyával. Már emlékszem!

– Igen, mert Fa Li nagyon szomorú volt, hogy nem tud fiút szülni Fa Zhounak. Ezért a nagypapád vett egy kutyát Mulannak. Azt mondta, Kisöcsémnek nevezték el.

Mulannak elszorult a torka. Már el is felejtette ezt a történetet! Fa Nagypapa egy hónappal azután hunyt el, hogy megajándékozta őt Kisöcsémmel.

– És ha Li Shanggal harcoltál együtt – érvelt tovább Liwei –, akkor nem lehetsz olyan sokkal fiatalabb Mulannál.

– Elég volt, Liwei. – Ren oldalba bökte a szellemet a botjával. – A fiú őszintének tűnik.

– Te beszélsz! – mormogta Liwei. – A fiú egy nap talán a nyomdokaidba lép. – Mulan a homlokát ráncolva tűnődött azon, hogy Liwei vajon mit ért ezalatt.

– Az erdőn túl van egy alagút – mondta Ren a nyakát nyújtogatva, nem törődve Liwei megjegyzésével. – Mindig balra tartsatok. Aztán át kell kelnetek néhány termen, mielőtt még elérnétek a Holtak városát, Youdut.

– Néhány termen? – kérdezte Shang. – Pontosítanál?

– Ha meglátjátok, fel fogjátok ismerni őket – mondta ravaszan Ren. Összetette a kezét és meghajolt. – Járjatok sikerrel, és hozzatok dicsőséget a Fa családra!

Mei leporolta a ruhája ujját.

– Reméljük, előbb-utóbb találkozunk. – Shangra kacsintott. És ha végül mégis itt maradtok, tudjátok, hol találtok minket.

Liwei a homlokát ráncolta. Még mindig kételkedett abban, hogy Mulan a Fa család tagja. Shang felé hajolt, és épp olyan hangosan, hogy a lány is hallja, azt súgta a fülébe:

– Emlékezz arra, amit mondtam, Li kapitány. A helyedben én óvatos lennék. Idelent nem tudhatjuk, kiben bízhatunk.

– Köszönöm a figyelmességed, ősi Fa Liwei – mondta Shang hidegen. – De bízom Pingben.

– Rendben – vonta meg a vállát a férfi. – Ha biztos vagy abban, hogy ő valóban Ping. A Feledés Asszonya nagy illuzionista.

– Elég már! – dörrent rá Ren. – Kérlek, bocsáss meg az unokaöcsémnek, Li Kapitány. A Diyuban eltöltött évtizedek megkeményítették.

Shang mereven meghajolt.

– Megértem.

Mulan is meghajolt, mit sem törődve Liwei barátságtalan tekintetével.

– Mélyen tisztelt Fa Liwei, Fa Ren és Fa Mei. Köszönjük segítségeteket. Búcsúzunk.

Mulan tiszteletből még állt ott egy darabig, és nézte, ahogy a szellemek szétszélednek. Amint eltűntek, észrevette, hogy Shang már messze jár a magas fűben. A lányt elfogta az aggodalom. Shang meg sem várta! A nyomába eredt.

– Nem kellene olyan messzire mennünk. ShiShinek még meg kell keresnie minket. Shang?

Eltartott egy ideig, míg a kapitány válaszolt. Ajkait összepréselte, és nem nézett a lányra.

– Őt keresem – mondta, és lehajolt, hogy jobban szemügyre vegyen egy oroszlánnyomot a sárban. – A léptei itt véget érnek.

– Hé – szólt Mulan, és kinyújtotta a karját, hogy megérintse Shangot. – Mi a baj?

Shang elhúzódott.

– Semmi.

– Ugye nem hiszed el azt a sok sületlenséget, amit rólam mondtak?

– Persze hogy nem. Csak… ShiShit keresem. – Shang kínosan megköszörülte a torkát, majd gyorsított. Karjával félrehajtotta az útjába kerülő ágakat. A dombok felé tartottak, ahol majd megtalálják az utat, ami közelebb viszi őket a kapuhoz.

A kapitány nagyon rosszul hazudott. Mulan látta rajta, hogy az ősei beszéde gondolkodóba ejtette.

„Nagyszerű – gondolta, és leengedte a vállát. – Nagyszerű.”

Egyre inkább szorított a mellkasa. Olyan keményen küzdött az elmúlt hónapokban azért, hogy titokban tartsa, ki ő valójában. Hogy páncélozott álca és mély hang mögé temesse Mulant, és Pinggé, a bátor és ügyes katonává váljon.

Nagyon boldoggá tette, hogy elnyerte Sliang bizalmát. Most viszont úgy tűnt, el fogja veszíteni. Hatalmába kerítette egy olyan rossz érzés, hogy még ha el is mondja az igazat a férfinek, a bizalmát már akkor sem szerzi vissza.

Tizennyolcadik fejezet

Mulan futásnak eredt, hogy utolérje Shangot. A bokája lüktetett a fájdalomtól, de nem foglalkozott vele. A kapitány azonban nem lassított; még csak nem is nézett hátra, hogy megnézze, Mulan követi-e még.

–  Shang! – kiáltotta utána a lány. – Shang! Kérlek! Szólalj meg!

A férfi végre megfordult. Piros köpenye szinte világított a halott levelek között.

–  Valóban Ping vagy? – Mulan összerándult. Részben a bokája, részben Shang kérdése miatt.

–  Ki más lennék?

–  Lehetnél démon is. Nem tudnám megmondani.

–  Megkértelek, hogy bízz bennem – mondta Mulan, miközben a férfi után sántikált. – Emlékszel? Az Utolsó Pillantás Az Otthonodra Toronyban.

– Bízom abban a Pingben, akit kiképeztem – mondta makacsul Shang. – Az a Ping, akit ismerek, nem hazudna nekem.

Mulan nem válaszolt. Mit is mondhatna? Elfogta a bűntudat. Tudta, hogy a kapitánynak igaza van. Hazudott neki. De hogyan is mondhatná el az igazságot? Mit gondolna akkor róla Shang?

– Nézz rám! – mondta. – Nem vagyok démon!

Shang sóhajtott. Nagyon megviseltnek és nyúzottnak tűnt.

– Csak… furcsa. Már el is felejtettem, de Cili Fu sem találta a nevedet a feljegyzései közt. A kiképzés alatt elkezdett utánajárni az ügyednek, de amikor hazaküldtelek, nem folytatta tovább. Később pedig felgyorsultak az események… Az egész csapat nagyot fejlődött, veled együtt, aztán harcba kellett vonulnunk.

– Shang…

– Csak mondd a szemembe, Ping. Nézz a szemembe, és mondd, hogy az őseid tévedtek, és egyszerűen nem tudnak rólad. Akkor soha többé nem fogok kételkedni benned.

„Nem mondhatom el neki az igazat – gondolta kétség-beesetten Mulan. – Amit tettem, törvényellenes. Elloptam Papa behívólevelét, aztán fiúnak öltöztem. Ki is végezhetnek hazaárulásért, és Mama meg Papa is bajba kerülhet miattam. – A lány egy közeli fának dőlt, és felhúzta a lábát, hogy pihentesse a bokáját. – De ha Shang bízik bennem, nekem is bíznom kellene benne, nem?”

Hátát a fának vetve lassan lecsúszott a törzsön, míg végül már majdnem ült. Mégis, mit mondjon? Értékelte Shang bizalmát. Az első naptól kezdve felnézett a férfira. Először vezetőként, majd barátként is.

És most?

Halkan sóhajtott, és a kapitányra pillantott. A férfi nem szólt semmit, de Mulan érezte, hogy a kapcsolatuk megváltozott. Shang kételkedni kezdett benne.

Mulan felemelkedett, és csoszogva elindult az avarban.

– Ki más lennék? – kérdezte idegesen nevetgélve.

– Ping – kezdte Shang vékony hangon. – Egyszerű a kérdés. Te Fa Zhou és Fa Li fia vagy, vagy sem?

– Én… – Mulan a kezét tördelte. Most már nem volt képes Shang arcába hazudni. De az igazságot sem mondhatta el neki! – Én…

Shang hátrált egy lépést.

– Csak egy igent vagy egy nemet akarok hallani.

– Shang, megmagyarázom – könyörgött Mulan, de már látta a férfi szemében, hogy elvesztette.

A kapitány a háta mögé nyúlt, letört egy vastag faágat, majd puszta kézzel kettétörte. Mulan még sosem látta őt eny-nyire dühösnek, ennyire sértődöttnek.

– Akkor ki vagy?

– Én… én…

Shang összehúzta a szemét.

– Azt mondod, az apám küldött – mondta Shang, és körözni kezdett Mulan körül –, a halandók viszont nem léphetnek be az Alvilágba. Hogy kerülsz ide?

– Már elmondtam – mondta Mulan. – Alkut kötöttem Yama királlyal.

– A szellemek azt mondták, hogy Yama király nem találta a neved a könyvében – folytatta a férfi. Markában még mindig az ág darabjait szorongatta. – Hazudtál nekem, Ping? Vagy sosem voltál Ping?

– Én…

Mulan nem tudta, hogy vajon megkönnyebbüljön, vagy még inkább összezavarodjon-e, amikor megpillantotta a visszatérő ShiShit. A vitájukról mit sem sejtő oroszlán a bozótból ugrott elő, és nagy dobbanással ért földet barátai előtt.

– Azt hittem, már előrébb jártok – dorgálta meg őket.

– Ez most nem a legjobb pillanat, ShiShi – sziszegte Shang a fogai között. – Épp beszélgetünk.

– Nincs idő a csevegésre – mondta az oroszlán. – Az ösztöneim az igazat súgták. Meng Po még mindig keres téged, Li Shang. Nem olyan messze innen kiszagoltam a teáját. Nemsokára démonok özönlik el ezt a helyet. El kell…

– Ne most, ShiShi – fortyogott Shang.

– De most! Átvert minket. Bárkinek és bárminek az alakját fel tudja venni.

– Még Pingét is? – kérdezte hidegen Shang.

– Micsoda? – Az oroszlán felborzolta a szőrét. – Mi folyik itt?

– S-semmi – dadogta Mulan. – Shang, hallgatnunk kellene Shi… – De a lány ekkor észrevette a férfi fagyos tekintetét, amitől torkán akadt a szava. Elernyesztette a vállait. „Nem hibáztathatod. Nem az vagy, akinek mondtad magad.”

– Hallottátok, amit mondtam? – dörögte ShiShi. – Meng Po minket keres! Úgyhogy szedjétek a lábatokat! Futás!

Shang keresztbe fonta a karját, és kihúzta magát. Magas termete Mulan fölé tornyosult.

– Nem megyek sehová addig, amíg ez a… ez a szélhámos fél nem fedi magát.

– Szélhámos? – ismételte a kettejük között álló ShiShi. – Te meg miről beszélsz? Áruljátok el! Mindketten!

– Ping ősei nem tudnak a létezéséről – mondta Shang.

Mulan a földet bámulta.

– Mindig is tudtam, hogy a szellemek csak a bajt hozzák ránk. – ShiShi a sárba vájta a mancsait. Világosan látszott, hogy nagyon bosszantja barátai viselkedése. – Ping ősei minden bizonnyal egyszerűen csak nem hallottak róla.

– Én is ezt hittem – engedett Shang. – De Ping akkor is rejteget valamit. – Mulanra nézett. Kemény tekintete ellenére a szemei csalódottak voltak. – Vagy legalábbis ez a Ping. Szerintem az igazi Ping még mindig a táborban van, és nézi, ahogy haldoklom.

– Én vagyok az igazi Ping – tiltakozott Mulan, majd ShiShihez fordult. – Kérlek, mondd meg neki!

Az oroszlán torkából mély morgás tört elő. Körülnézett, a környezetet szemlélte. A fák susogtak a szélben.

– A fiú igazat mond, Li Shang. Az apád küldte Diyuba, és engem kért meg, hogy vezessem. Azóta vele vagyok. – Az arrogáns védelmező tekintete hirtelen bölcs és nyílt lett. Mulan most értette meg, miért ő volt Li tábornok bizalmas társa annyi éven át. – Ha valakiben kételkedni akarsz, itt vagyok én. Majdnem harminc évig voltam az apád őrzője, mégis képtelen voltam megvédeni őt Shan-Yu halálos csapásától. Mulasztásom miatt érte tragédia a családodat. – ShiShi leeresztette a fejét, mintha a jáde nyaklánca húzná a nyakát. – Fel akartalak keresni, hogy a te védelmeződdé váljak, de elkéstem.

Shang izmai megkeményedtek. A válla megfeszült. Mulan látta rajta, hogy alig bírja visszafojtani az érzelmeit, melyek megrohanták, most, hogy az apja halála eszébe jutott.

– Ne érts félre – mondta az oroszlán. – Csatában elesni nem szégyen. Sem apád, sem a te esetedben. Nem azért szégyellem magam, mert mindketten csatában hunytatok el. Hanem mert sem az apádat, sem téged nem tudtalak megvédeni. És szeretném megmenteni azt a kevés becsületemet, ami maradt. A barátod, Ping azonban más. Először azt hittem, csupán a bűntudata miatt ígérte meg, hogy eljön Diyuba, hiszen te az életed kockáztattad azért, hogy megmentsd őt. De már látom, hogy tévedtem.

Attól, hogy ShiShi a védelmére kelt, Mulan csak még rosszabbul érezte magát. Nem bírta kimondani az igazságot, hogy ő valójában egy nő.

– Ping igaz barát – folytatta ShiShi. – Ne hagyd, hogy a kelekótya ősei összezavarják a gondolataidat. Bízz benne, Li Shang! Ping a saját életét kockáztatta azzal, hogy belépett az Alvilágba. Több száz, sőt több ezer szellemmel szállt szembe, hogy találkozhasson Yama királlyal a tróntermében. Aztán meggyőzte az Alvilág urát, hogy adjon neki egy esélyt, hogy megmenthessen!

– Tudom – mondta Shang, és a vállai még inkább elernyedtek.

– Tudod?

– Ping elmondta.

– Akkor meg? – morogta az oroszlán. – Hogy lehetsz ilyen hálátlan? Ha Pingnek és neked nem sikerül napfelkelte előtt kijutnotok az Alvilágból, a fiú örökre Yama király foglya lesz. Csak egy igaz barát képes ekkora áldozatot hozni.

Shang elnémult. A földet bámulta, és nem nézett fel. Ajkait szorosan összepréselte.

– Az apád éppen ilyen volt fiatalkorában – folytatta ShiShi gyengédebb hangon. – Annyira büszke ember volt, hogy nehezére esett elnéznie mások hibáit. De a segítségemmel idővel sokat tanult. – Az őrző-védő közelebb lépett Shanghoz. – Te épp olyan büszke vagy, mint ő. Szigorú apa, tanár és parancsnok volt. Te pedig minden tekintetben rá ütöttél. De ez nem azt jelenti, hogy a barátaiddal is ilyen szigorúnak kellene lenned. Ők azok az emberek, akikben megbízhatsz, akikre támaszkodhatsz. Ha Ping rejteget valamit, hadd rejtegesse. Biztos jó oka van rá. Hiszen már bebizonyította, hogy méltó a bizalmadra.

Shang arca elsötétült, sőt, még ragyogó kék aurája is vesztett a színéből. Hosszú ideig egy fának támaszkodott. Végül felemelte a fejét, és Mulanhoz lépett.

– Bármi is legyen a titkod kezdte ünnepélyesen –, bízom benne, hogy megvan az okod rá, hogy miért rejtegeted, és ezt tiszteletben tartom.

ShiShi egy kicsit odébb ment, hogy kettesben hagyja a fiatalokat. Bólintással jelzett Mulannak, hogy fogadja el a kapitány bocsánatkérését. Mulan azonban nem volt képes rá.

De miért nem?

Felnézett a férfira. Shang szemében ott égett az a komolyság, amit mindig is csodált, és ami most teljesen lehengerelte.

„Sosem fog már bízni bennem, ha nem tudja az igazságot. – Mulan grimaszolt, keze ökölbe szorult. – Nem hazudhatok neki tovább. Még ha meg is gyűlöl, megérdemli, hogy megtudja az igazat.”

Kinyitotta a tenyerét.

– Shang, te sosem hazudtál nekem. ShiShinek igaza van – odahaza nagyon szigorú voltál velem és a többi katonával, de mindig arra törekedtél, hogy csapattá kovácsolj minket… és hogy bízzunk egymásban.

Mulan az ajkába harapott. A falusi pletyka úgy tartotta, hogy ez nagyon nőietlen és csúnya dolog. Furcsa. Egész életében arra törekedett, hogy tisztességes ifjú hölgy váljon belőle, akire büszke a családja. Az elmúlt néhány hónapban azonban épp ennek az ellenkezőjén dolgozott. Férfinak, katonának akart tűnni.

Iszonyúan rettegett attól, hogy kiderül: olyasvalakinek tetteti magát, aki nem is létezik. Sosem gondolta volna, hogy bárkinek is önszántából fogja elárulni a titkát. Nyelt egy nagyot.

– Így hát tudnod kell… Tudnod kell, hogy igaz. Nem vagyok Ping.

– Ha nem Ping vagy, akkor ki? – kérdezte Shang.

– Én… – Mulannak elakadt a lélegzete. A hangja remegett, és attól tartott, hogy a szíve menten kiugrik a páncéljából.

Letette a kardját, és meztelen karjába törölte izzadt tenyerét. Aztán a kontyához nyúlt, és kioldotta. Fekete haja a vállára omlott.

– Az őseim igazat mondtak. – Maga is meglepődött, milyen nyugodt a hangja. – A szüleimnek sosem volt fiuk. Ping nem létezik. – Felemelte a tekintetét, hogy Shang szemébe nézhessen. – Csak Mulan létezik.

Tizenkilencedik fejezet

Shang szája egy kicsit kinyílt, hang azonban nem jött ki rajta. Aztán Mulan lassan meglátta, amint a férfi arcán mélységes csalódottság terül szét. Meleg, barna szemei megfagytak, nyaka megmerevedett, ajkai elvékonyodtak.

– Te… – mondta Shang összeszorított fogakkal. – Ez lehetetlen. Nem lehetsz…

– Nő? – fejezte be helyette Mulan. Majd csendesen hozzátette: – Megmondtam, hogy a lányok is tudnak harcolni.

Shang nem nevetett. Egy árny ereszkedett rá, elhalványítva testének világoskék fényét.

Mulan tudta, hogy nem fog tetszeni a férfinak, amit hall. De arra még nem gondolt, hogy rá milyen hatással lesz, ha így látja. Gombócot érzett a torkában, a szíve pedig olyan hevesen vert, hogy esküdni mert volna rá, Shang is hallja.

– Kérlek – mondta –, hallgass meg. Nem arról van szó, hogy…

– Miért kellene meghallgatnom téged? – szegezte neki a kérdést döbbenten Shang. Törzse mellett ökölbe szorította a kezét. – Hazudtál nekem.

– Ugyanaz az ember vagyok!

– Nem, nem az vagy.

– Shang!

A férfi összerezzent a neve hallatán.

– Li kapitány.

Mulan ShiShi felé fordult. Az őrző-védő lehorgasztott fejjel állt, így Mulan nem láthatta az arckifejezését, de azért sejthette, mit gondol. Az oroszlán ugyanis nem nézett a szemébe, bajusza pedig szomorúan lekonyult.

– Azért tettem, hogy megmentsem az apámat – mondta gyengéden Mulan. – Kérlek, értsd meg, hogy minden tettem – Ping minden tette – igaz volt, és a császár seregét szolgálta. Sosem akartalak bántani.

Shang nem válaszolt.

– Kérlek, értsd meg – próbálkozott tovább Mulan. Közelebb lépett a férfihoz, egészen addig, amíg az árnyéka el nem érte Shang ragyogó alakját. – Csak az apámat akartam megkímélni. Abban reménykedtem, hogy büszke lehet rám, úgy, ahogy te és az apád…

Shang hátrébb lépett, és megmerevedett.

– Ne beszélj az apámról! Neki is hazudtál.

– Nem volt más választásom! – folytatta volna a tiltakozást Mulan, de aztán inkább nem tette. – Meg kell értened, Shang. Meg akartalak menteni. Ő…

– Megérteni? Én nem tudtam megmenteni az apámat, amikor szüksége volt rám! És most értsem meg, hogy te az egész hadseregnek hazudtál, és mindenkit becsaptál, csak azért, hogy mentsd a tiédet?

– Nem erről van szó – tiltakozott Mulan.

– Akkor mégis miről?

– Elég – szólalt meg végre ShiShi.

Mulan az oroszlán felé fordult.

– Hallgass rá, Li Shang. Ne hagyd, hogy maguk alá temessenek az érzelmeid. Akár Ping, akár Mulan, az igaz barát ritkaság.

– ShiShi – morogta Shang –, te az apám védelmezője vagy, nem az enyém.

– A te védelmeződ vagyok – válaszolta az oroszlán. – Makacs vagy. Ne hagyd, hogy olyannyira elvakítson a büszkeség, hogy emiatt lemondj a barátodról.

– Bíztál Pingben – mondta Mulan. – Mulan miért lenne más?

Shang elfordult. Nem bírt a lányra nézni.

– Köszönöm, hogy elkísérted a védelmezőmet az Alvilágba, és megkerestetek. – A férfi hangja távolinak tűnt, és olyan udvarias volt, mintha egy idegenhez beszélne. Most felmentelek a kötelességed alól, és menesztelek a seregből. ShiShi és én ketten elhagyjuk Diyut. Arra kérlek, hogy te egyedül találd meg az utad.

Mulan úgy érezte, mintha hasba vágták volna. Elsápadt.

– Shang…

– Halálbüntetést érdemel, aki a császár katonájának tetteti magát – mondta Shang hidegen. – Nem akarlak látni többé. Ha mégis a szemem elé kerülsz, nem lesz más választásom, mint betartani a törvényt.

Mulan mellkasa egyre jobban szorított. Mielőtt meghajolt, úgy tűnt, mintha látott volna egy szikrányi érzelmet Shang szemében. De a férfi továbbra is felszegett állal állt, aztán sarkon fordult, és elindult az erdőben. Vissza sem nézett.

ShiShi felemelkedett, hogy kövesse Shangot, de aztán egy pillanatig habozott, és a lányhoz lépett. Nagy levegőt vett.

– Ne aggódj, még napfelkelte előtt kiviszem innen.

Mulan bólintott. Attól félt, ha megszólal, megbicsaklik a hangja.

ShiShi szünetet tartott, majd azt mondta:

– Csak kövesd a holdat, kiskatona, ezt ne felejtsd el!

Mulan várt, amíg ShiShi és Shang eltűnt a szeme elől. Aztán térdre rogyott, a sárba huppant.

Még a lélegzetvétel is fájt. Úgy fájt, mintha valaki szárazra facsarta volna a szívét. Szeme sarkában könnyek gyűltek, de Mulan letörölte őket a kézfejével. Nem sírhat.

„Mégis mire számítottam? Hogy megtudja az igazságot, aztán gratulál azért, hogy milyen ügyesen átvertem mindenkit? Azért, hogy elég erős és bátor voltam ahhoz, hogy nőként férfiak közt harcoljak? – gondolta szipogva. Természetesen nem ezt várta. De azt gondolta, hogy Shang legalább… megérti. De nem értette meg, ez világos. – Miért is hibáztatnám? Én magam mondtam: mindenki csak azt várja el a nőktől, hogy engedelmeskedjenek, és fiúkat szüljenek. Nem mehetnek harcolni. Miért is hittem, hogy Shang máshogy gondolja?”

Mulan kezét a sárba vájta. Most jött rá, hogy megszégyenülve kell hazatérnie, és ettől csak még inkább elszorult a torka. Ennyit az álmáról, hogy dicsőséget hoz a családjára.

Minden szétesett körülötte.

De nem csak erről van szó. Őszintén megvallva, ő is csalódott.

„Bárcsak megértette volna.”

A mellkasához kapott, és mély levegőt vett. A fájdalma nem múlt el, de a feje legalább kitisztult.

Legbelül tudta: Shang csupán fenyegette azzal, hogy megöli – valójában nem tenné meg. Az is világos volt azonban, hogy komolyan gondolta, amikor azt mondta, soha többé nem akarja látni. És ez nagyon rosszulesett neki.

Mulan nézte, ahogy a sár kicsorog az ujjai közül, aztán felállt. Tovább kellett mennie. Ha idelent marad, többé már nem is reménykedhet abban, hogy valaha viszontlátja a szüleit. Így hát nem számít, mennyire retteg attól, hogy mit fognak ezek után gondolni róla.

Sötét volt. A hold fénye olyan gyenge volt, hogy még a fák sem vetettek árnyékot tőle. Miközben Mulan az erdőben kóválygott, azt kívánta, bárcsak lenne nála egy lámpás, amivel láthatná ShiShi nyomait a sárban.

Az erős szél ringatta a fák lombjait, és felkapta a száraz leveleket. A fog alakú leveleket Mulan arcába fújta; élük megkarcolta a lány ruhaujját.

– Hazudtál nekem – suttogta valami. – Hazudtál nekem.

Mulan megfagyott.

– Shang?

– Shang… – ismételte a hang.

– A Visszhangzó Erdő Terme – emlékezett Mulan komoran. – Már csak ez hiányzott.

Kirázta a hideg, és próbált nem figyelni a fákra, amikor azok beszélni kezdtek.

– Ki vagy te? Ping? Ki vagy te? Megbíztam benned! Megbíztam…. benned…

Mulan fintorgott. A suttogó fák miatt legalább egy kicsit megszaporázta a lépteit.

– Ki kell jutnom innen.

Mostanra nyomát sem látta már Shangnak és SbiShinek. Már rég eltűntek az erdő sűrűjében, és magára hagyták őt a fákkal. Az árnyakba burkolózott fák olyanok voltak, mint a tüskés karú, suhogó szárnyú szörnyetegek.

Mulan azonban nem ijedt meg tőlük. Ahogy átvágott az erdőn, a magány érzése volt az, ami hatalmába kerítette, nem a félelem.

Gyerekkorában kevés barátja volt. A szomszéd kisfiúkkal játszott, galambokat kergetett és szentjánosbogarakat fogott velük egészen addig, amíg a kora engedte, hogy megtegye. Aztán a falubeli lányok sokat csúfolták őt. Anyja és apja előtt illedelmesnek mutatkoztak, de Mulan tudta, mit beszélnek a háta mögött.

„Neveletlen és modortalan. Olyan lobbanékony, mint egy petárda, és annyira kecses, mint egy bika. Csoda, hogy egyáltalán lánynak néz ki – hiszen piszkos az arca, a hajába széna ragadt. Micsoda szégyen ez az anyjának!”

Mulan sosem foglalkozott ezekkel a sértésekkel. Az anyukája is azt mondta, ne érdekelje, mit mondanak mások. Ha leült az apukájával beszélgetni, attól mindig jobban érezte magát. Társaságnak pedig ott volt Khan… aztán később Mushu és Cri-Kee. De ebben a hatalmas erdőben most egyedül volt.

Már hosszú ideje nem érezte magát ilyen magányosnak.

Mulan gyorsított. Ki kell jutnia innen! Shang akkor is fontos számára, ha már nem tekint rá barátként, sőt, még ha gyűlöli is. Sorsuk összefonódott. Ha ő nem jut ki Diyuból, Shang sem fog.

A szél felerősödött. Azelőtt még sosem volt ilyen erős. A fák dallamos hümmögését mély sziszegéssé változtatta.

Mulan eltakarta az arcát, és ismét összefogta a haját. A bokája még mindig fájt. Túlságosan megerőltette hegymászás és futás közben. Sebesült izmai egy kis pihenésért könyörögtek.

„Majd ha kijutok innen, pihenhetek” – mondta magának. A fák törzsét használta támasznak, nem foglalkozott a belőlük feltörő félelmetes sziszegéssel. Lépésről lépésre araszolt át az erdőn, követve a holdat. Azt az alagutat kereste, amiről Ren beszélt.

A hold sugara éppen hogy csak megérintette a fák fekete koronáit, és megvilágította az alagút felé vezető ösvényt. A fák lassan megritkultak, és Mulan egy kis tisztáson találta magát.

A tisztáson az alagút várta. De nem, nem csak egy! Három.

Ez így nem jó. Most melyiket válassza?

Az alagutak úgy feküdtek a földön, mintha óriási, üreges farönkök lennének. Oldalukon borostyán kúszott fel, de a bejáratra nem lógott rá egyetlen ága vagy levele sem.

Mulan mindegyikbe bekukucskált, de odabent sötétség volt. Nem látta, hová vezetnek az alagutak.

A földet nézte, hátha megtalálja ShiShi és Shang nyomait, de semmit sem látott. Sem láb-, sem mancsnyomokat. Egyáltalán, járt itt az oroszlán és a kapitány?

Mulan mély levegőt vett, és megvizsgálta az alagutak külső falát. A hideg köveken nem látott jelzést. Nem látott Yaina király fejét ábrázoló bronzdíszeket, pedig eddig minden portálon ezt a jelet kereste.

Egy széllökés ismét elkapta Mulant, és egy adag levelet sodort az arcába. A lány kisöpörte őket a szeméből, s akkor mély, dörmögő hang ütötte meg a fülét, mely az alagutakból jött.

– Sosem fogsz kijutni innen – suttogta a hang. – Eltévedtél.

Ez bizony nem visszhang volt.

– Ki van ott? – kiáltotta Mulan.

– Itt fogsz meghalni, Diyuban. Egyedül.

Mulan megpördült, hogy lássa a fákat a háta mögött. A száraz leveleket felkapta a förgeteg, a lombok ringatóztak a szélben. Mulan igyekezett koncentrálni, és elterelni a figyelmét a hangokról.

– Ren azt mondta, hogy mindig a bal oldali utat válasszuk. Szerintem ez az alagutakra is érvényes.

Biztos volt a választásában, ezért odalépett az első alagúthoz.

Aztán megtorpant, mert valami zörgést hallott a borostyán közül. A kardjához kapott.

– Ki van ott? Gyere elő!

– Ez rossz alagút – mondta egy nyugodt női hang. – Talán még egyszer meg kellene gondolnod.

Mulan pislogott.

– Idelent – szólt ismét a hang.

Mulan lenézett az alagút tövébe. Egy nagy, jádezöld szemű, rozsdás bundájú róka állt ott. Ő volt a leggyönyörűbb róka, amit Mulan valaha látott. Bundája fényes és sima volt, aranycsíkos farka viszont be volt szorulva egy sziklakő alá.

– Segíts – nyüszítette a róka. – Kérlek! Beszorult a farkam.

Mulan letérdelt, hogy jobban szemügyre vegye a követ. Az azonban túl nehéz volt ahhoz, hogy felemelje. Így hát bedugta alá a kardját, és úgy emelte meg.

– Köszönöm, köszönöm, katona! – A róka kihúzta a farkát a kő alól, majd ide-oda ingatta, hogy megbizonyosodjon róla, egy szőrszála sem görbült.

– Hálával tartozom neked.

– Nem – mondta Mulan nyersen. Aztán rájött, hogy valószínűleg nagyon gorombának tűnik. Sóhajtott. – Nem – ismételte –, ez a legkevesebb.

– Akkor a legkevesebb, amit tehetek, hogy elmondom, a démonok keresnek téged – válaszolta a róka a farkát nyalogatva. – Néhány perce jártak itt, betolakodókat kerestek.

Mulan megfagyott.

– Démonok? Itt?

A róka bólintott.

– Amikor megláttak, szórakoztak egy kicsit, és bedugták a farkamat a kő alá. Ha te nem vagy, ki tudja, meddig kellett volna itt maradnom az éneklő fák között.

– Találtak már valakit? – kérdezte sietve Mulan.

– Még nem. Nagyon elveszettnek tűnsz, katona.

Mulan igyekezett lenyelni a gombócot a torkában. Nem bízott Diyu teremtményeiben. Ez alól a róka sem volt kivétel. Nem számít, milyen ártatlannak tűnt. Ráadásul sietnie kell, hiszen lehet, hogy a démonok előbb találnak rá Shangra és ShiShire.

– Nem tévedtem el, köszönöm. – Mulan gyors léptekkel elindult az alagút felé, a róka azonban követte.

– Ha a századik szintre tartasz, ez nem a jó átjáró. A bal szélső alagút vezet arra.

Mulan lassított. Ugyanezt mondta neki Ren is. Talán a róka mégsem akarja tévútra vezetni.

– Hát nem ez az?

– Nem, de megmutathatom, merre van – mondta segítőkészen az állat. – Nincs messze.

Azzal nekiiramodott, és beszaladt az erdőbe. Mulan egy darabig habozott, de aztán követte – mindenesetre a kezét azért a kardján tartotta.

A rókának igaza volt. Az erdőben volt még egy alagút, egy hatalmas fűzfa mögött rejtőzött egy kis ligetben. Bejáratának közepén Yama király morcos arcát ábrázoló dombormű lebegett.

Mulan még sosem könnyebbült meg ennyire attól, hogy valaki morcosan néz rá.

– Köszönöm – mondta mély lélegzetet véve. – Nélküled nem találtam volna ide.

– Örömömre szolgált, hogy segíthettem. Hová mész?

Mulan habozott. A nagymamája mindig arra intette, hogy óvakodjon a rókáktól. A mesékben, amiket gyerekkorában hallott, a rókák mindig ravaszak voltak, rosszban sántikáltak. Az ösztönei azt súgták, legyen óvatos, de most túlságosan tele volt érzelemmel, és nem tudott kellőképpen védekezni.

– A kapu felé megyek.

– Veled mehetek, ha szeretnéd. – A róka Mulanra mosolygott. Jádezöld szemeivel még mindig nem pislogott. – Nem kellene egyedül menned, katona. Főleg, ha ilyen komor vagy. Mi a baj?

– Úgysem tudsz benne segíteni.

– Nos, legalább hadd vezesselek át az alagúton. Kész labirintus, és vannak benne olyan termek, amiken nem akarsz átkelni.

– Köszönöm – mondta Mulan de megleszek.

– Úgyis erre kell mennem – sulykolta a róka. – Mi lenne, ha elkísérnélek addig, ameddig egy irányba megyünk?

A lány ezzel nem tudott vitába szállni. Az állat beszaladt a sötét alagútba, Mulannak pedig nem volt más választása, mint hogy kövesse.

Huszadik fejezet

Az alagútban a lépcsők magasak és egyenetlenek voltak. Mulan már nem is számolta, hányszor botlott meg. A mennyezet néha nagyon alacsony volt, máskor meg olyan magas, hogy a lány azon tűnődött, vajon mi lehet a fejük fölött. A körülmények miatt folyton résen kellett lennie, de ennek legalább annyi haszna volt, hogy így nem gondolt állandóan Shangra.

A földön kövek, kavicsok és levelek hevertek szerteszét. Az árnyak egymást érték, így Mulan, valahányszor rosszul lépett, mindig a sötétségre fogta. A szíve mélyén azonban tisztában volt vele, hogy a gondolatai járnak teljesen máshol.

– Már majdnem ott vagyunk – szólalt meg a róka. – Már csak egy kicsi van hátra.

A lány szó nélkül követte. Ha mély lélegzetet vett, hamu szagát érezte a szélben, mintha valahol nagyon messze égne valami. Eszébe jutottak azok a termek, amik mellett az őseivel elhaladt; amikben tűz égett. Eltűnődött, hogy vajon egy nap ő is egy ilyen terembe kerül-e azért, mert másnak álcázta magát.

„Ha így lesz, akkor is megérte – gondolta ökölbe szorított kézzel. – Ha visszamehetnék az időben, akkor sem változtatnék semmin. Papáért még így is bevonultam volna.”

– Miért vagy olyan szomorú? – kérdezte a róka. Zöld szemei ragyogtak a sötétben. – Már nincs sok hátra, és eléred a kijáratot. Akkor pedig Yama királyt is legyőzöd. Mégis úgy nézel ki, mint aki inkább idelent maradna örökre.

Mulan magához tért a gondolataiból.

– Tudsz az alkuról, amit Yama királlyal kötöttem?

– Miközben kerestek a démonok, erről beszélgettek. – A róka a fülét hegyezte. – Említettek egy lelket és egy oroszlánt is. Miért nem vagy velük?

Mulan válasz helyett az alagút gránitfalának nyomta a tenyerét. Idebent a kő még hidegebb volt. Az érintésétől kirázta a hideg.

– Mert megtudták, hogy ki vagyok valójában – mondta csendesen. – Rájöttek, hogy hazudtam nekik.

A róka farka megállt.

– De hát te olyan őszinte vagy, katona! Nem hiszem, hogy hazudnál a barátaidnak.

– A külső csalóka – mondta Mulan. Liweinek igaza volt, hogy kételkedett benne. A lány azt kívánta, bárcsak ismét találkozna az őseivel. Akkor legalább elmondhatná nekik az igazat, és bocsánatot kérhetne tőlük.

– Látom, friss még a seb – állapította meg a róka. – Úgyhogy nem kérdezősködöm többet. De talán jobban megérteném, mint hinnéd. Mi, rókák ravaszdi hírében állunk. Még akkor is hazugnak neveznek minket, ha az igazat mondjuk.

– Nem ez történt – válaszolta Mulan.

– Akkor?

A lány elernyesztette a vállát.

– Hosszú történet.

– Hmm. Tudom már, mi vidítana fel.

Mielőtt még Mulan megkérdezhette volna, miről beszél, a róka balra kanyarodott, és eltűnt egy szűk, szeles átjáróban. A lány orrát virágillat ütötte meg. Beleszimatolt.

– Hát nem csodálatos? – hallotta az állat visszhangzó hangját az alagút mélyéről. – Gyere erre! Már majdnem ott vagyunk!

– Várj! – kiáltotta Mulan. Futásnak eredt, hogy utolélje a rókát. – Várj! Ez a kivezető út? Hová…

Aztán hirtelen kijutott az alagútból, és elakadt a szava.

– …mentél? – fejezte be a kérdést, maga elé suttogva.

A róka eltűnt, Mulan pedig egy kertben találta magát. Ösztönösen megtorpant, mielőtt még egyet lépett volna.

Nem, ez nem Meng Po kertje. Itt nem voltak rózsabokrok, mandarin – és citromfák, és a fű nem ért a derekáig. A tó mellett sem ólálkodott egy démon sem.

Ez a kert békés és nyugodt volt. A susogó fákat rózsaszín cseresznyevirágok és lila szilvavirágok ékesítették. Szirmaik úgy hullottak alá, mint a hópelyhek, a levegőben forgó táncra perdültek, mielőtt elérték a puha, zöld füvet.

Volt valami ismerős ezen a helyen. Mulan a szemével követte a lapos kőlépcsőket. Ismerte ezt az ösvényt, ezeket a köveket. Alulról a harmadik középen ketté volt repedve. A lány ötéves volt, amikor a szomszéd kisfiú meggyőzte, hogy a kő alatt giliszták vannak. Mulan meg akarta fogni a gilisztákat, hogy játszhasson velük, így hát egy kalapáccsal szétverte a követ. Alatta természetesen nem volt egyetlen giliszta sem. Mulant ezután az anyukája a tó mellé vitte, és egész délután a szitakötőket számolták a partján és a kertben.

A lány sóvárogva elmosolyodott az emléken.

„Ez nem ugyanaz a kert. Diyuban vagyok.”

Egy festő sem tudta volna azonban ennél meggyőzőbben lefesteni, amit látott. Minden részlet pontosan ott volt, ahol az emlékeiben. A kövekkel kirakott ösvény egy kis tóhoz vezetett, a tó partján rózsaszín liliomok, egy cseresznyefa, és alatta egy márványpad.

Kiskorában Mulan sokat játszott a tó mellett. Békákat és szentjánosbogarakat gyűjtött, boroskancsókba tette őket, a halakat maradék rizshéjjal és szezámmaggal etette, amíg az anyukája le nem szidta.

A holdkapu mögött pedig…

Mulan a szája elé kapta a kezét.

Az otthona!

Megérezte az otthonának illatát: a Papa borostyán- és cédrusfüstölője a családi templomban; Fa Nagyi saját receptúrájú, tésztás disznóhúslevese; a jázminvirágok, amikkel Mama illatosítja a bőrét.

Mulan minden kételyéről megfeledkezett. Lerohant a lépcsőn, át a holdkapun, el a családi otthon fakerítése és a nagy kősárkányszobor mellett. Kinyitotta a megfakult ajtót, és bekiáltott.

– Mama! Papa! Nai Nai!

De senki sem válaszolt. A ház üres volt.

Mulan lassan a nappaliba sétált. Csizmái kopogtak a tisztára sepert cseresznyefa padlón. Mulan anyukája hiába tiltakozott, és hiába ajánlotta fel a segítségét, Fa Nagyi minden reggel egyedül seperte ki a nappalit.

– Legalább kisöpröm innen a balszerencsét, és van valami teendőm – mondogatta. – Ez tart fiatalon!

Miközben Mulan egyre beljebb sétált a házban, nagyon szerette volna megérinteni az összes tárgyat, de közben attól félt, ha megteszi, minden eltűnik.

A keleti falon négy tekercs lógott, a papír széle az idők folyamán egy kicsit felpöndörödött. Mulan dédapja éveket töltött a tekercsek megfestésével, amik a négy évszakot ábrázolták a család kertjében: a tavaszt, a nyarat, az őszt és a telet.

Mulan megállt a tavasz festménye előtt, és tanulmányozni kezdte az örökké virágzó cseresznyefákat, és felmenője magabiztos ecsetvonásait. Ujjait végigfuttatta a képen, a fák tetejétől a tóban úszó élénksárga pontyig. Odakint a kert most pont ugyanígy festett.

Mulan tett egy lépést hátra, a fapadló megreccsent a csizmája talpa alatt.

„Ez nem a valóság – emlékeztette magát. – Ez nem a valóság.”

De még ha nem is volt valóság, akkor is bűntudata támadt, hogy csizmával jött be a családi házba. A cipőjéről lehulló sár szétkenődött a parkettán, és szinte már hallotta az anyukája hangját, ahogy megszidja ezért.

Elindult kifelé, de közben elhaladt a szobája mellett. Pont ugyanolyan volt, ahogy hagyta: az ágya mellett párnák hevertek, ez volt Kisöcsém fekhelye. Az asztala roskadozott a szépirodalmi és verseskötetek alatt, amiket azért kellett volna elolvasnia, hogy mintafeleség váljon belőle. Ott volt még az a levendulaszínű sál és a selyemköntös, amit viselt, mielőtt elment otthonról. Észrevette a jádeköves hajtűt, amit a behívólevél helyén hagyott; az ékszer most a tükör előtt pihent.

Mulan csak nézte a zöld fogait és a gyöngyházszínű virágot. Fel akarta emelni, a hajába akarta tűzni, hogy megmutassa a családjának – és mindenkinek –, hogy mennyit ér. Végül is a vezetékneve, Fa, azt jelenti, virág. Meg akarta mutatni a családjának, hogy ő is kinyílt, és most már méltó a család nevére.

De senki sem volt a közelben, Mulan pedig nem akart a tükörbe nézni. Ki tudja, mit látna benne, főleg idelent, Diyuban?

– Ő nem fiú – mondta egyszer az anyukája az apukájának. – Nem kellene kiengednie a haját, és nem kellene lovagolnia sem. A szomszédok pletykálkodni fognak. Mulan így nem fog jó férjet találni magának…

– Hagyd csak – nyugtatta meg Fa Zhou a feleségét. – Ha elhagyja ezt a házat, és menyasszony lesz belőle, akkor már nem csinálhatja többé ezeket a dolgokat.

Mulan akkor még nem volt tisztában vele, mit ért ezalatt az apja. Nem tudta, mivel jár, hogy ő az egyetlen lány a faluban, aki szalagtáncolás helyett inkább Khan hátán lovagol a rizsföldeken; aki csirkéket kerget és a marhák terelésében segít ahelyett, hogy citerázni és festeni tanulna; akinek lehet egyáltalán saját véleménye.

Azt hitte, gyermekkorának szabadsága mindig megadatik neki. Ám amikor tizennégy éves lett, minden megváltozott.

– Tudom, hogy nehéz lesz ez a változás – mondta neki Fa Li –, de minden teérted van. A férfiaknak csendes, szerény, illedelmes és kecses lány kell. Nem olyasvalaki, aki visszaszól, és vadul szaladgál a kertben. Az a lány, aki nem jói házasodik, szégyent hoz a családra. És ami még rosszabb, nem lesz semmije sem: nem fogják tisztelni, nem lesz pénze, sőt, otthona sem. – Fa Li lemondó sóhajjal megérintette lánya arcát. – Nem akarom, hogy ilyen sorsra juss, Mulan.

Aztán az anyukája egy éven keresztül minden áldott reggel egy bambuszrudat kötözött Mulan hátára, hogy megtanuljon egyenesen állni. A szájába datolyamagokat tömött, hogy megtanuljon lágyan beszélni. Szalagokat kötött a lány lábára, és úgy vezette át a kerten, hogy segítsen neki megtanulni, hogyan kell magasított cipőben járni.

Mulan nagyon szerette volna boldoggá tenni az anyukáját és az apukáját. Nem akarta cserbenhagyni őket. De talán mégsem volt elég kitartó.

Fa Li gondos felkészítése ellenére Mulan nem ment át a házasságszerző vizsgáján. Az apján látszott aznap, hogy tele van reményekkel. Mulannak összeszorult a szíve, amikor arra gondolt, hogy csalódást okozott neki.

Ám azon a bizonyos napon az élete fenekestül felfordult, hiszen mindent hátrahagyott, és beállt katonának. Megtanult ütni, rúgni, kardot és pajzsot forgatni, nyilazni, futni és kiabálni. Azért, hogy megmentse az országát, és dicsőséget hozzon a családjára.

Annyira vágyott arra, hogy büszkék legyenek rá!

„Ha hazamegyek – az igazi otthonomba vajon megbocsát nekem Mama és Papa, amiért elhagytam őket? Vagy Papa csupán csalódott lesz, amikor meglát?”

Mulant döntötték az érzelmek. Sarkon fordult, és elindult kifelé a házból.

A nappaliban elhaladt a homályos, fehér papírablakok mellett. Ahogy kipillantott az egyiken, mozgást vett észre a kertben. Valaki ült odakint a padon!

Vajon a nagymamája? Ilyen messziről nem látta jól.

Mulan kisietett a házból. Kettesével szedte a lépcsőfokokat, hogy minél gyorsabban kijusson a kertbe. Mire elérte a holdkaput, összerándult a bokájába nyilalló fájdalomtól, és levegő után kapkodott. Felnézett.

A márványpadon Meng Po ült, tollas legyezőjével hűtötte magát. Szoknyája alól bozontos, csíkos rókafarok kandikált ki, mellette füstölő égett.

Mulannak elakadt a lélegzete.

– Te voltál! Átvertél!

Meng Po kinyitotta a tenyerét.

– Ülj le mellém, ifjú Ping.

– Nem! – Mulan a kardjáért nyúlt.

– Tedd le a fegyvert – mondta az asszony nyugodt hangon. – Nem akarlak bántani.

– Nem hiszek neked! Tudom, mi vagy. – Mulan a karjával a teáscsészére mutatott, amit Meng Po a tenyerében szorongatott. – Tudom, mi van abban a teában.

– Nem hazudtam, amikor azt mondtam, hogy a teám megnyugtat – duruzsolta a hölgy. – A legtöbb embernek a feledés teája ajándék. Áldás elfelejteni a múlt gondjait.

– Nekem nem.

– Akkor sújts le rám a kardoddal, és menj utadra. Nem fogok harcolni ellened.

Szél támadt, és egy cseresznyevirágoktól roskadozó faág megsimogatta Mulan fejét. A lány haragja szertefoszlott.

Még mindig a kardja markolatát szorongatta, de úgy érezte, bármennyire is szeretne, nem szállhat szembe Meng Póval. Az idős asszony ugyanis nem viselt fegyvert. „Nincs szüksége fegyverre, hiszen boszorkány” – gondolta, de hiába. Nem tudta megtenni.

– Hadd menjek – mondta fáradtan. – Meg kell találnom a ba… – De azok után, ami történt, már nem nevezhette őket a barátainak. Hiszen már gyűlölik őt. – Meg kell találnom Li kapitányt és a védelmezőjét.

– Biztonságban vannak – mondta Meng Po. – A kapu felé tartanak.

– Utánuk küldted a démonokat! – vágott vissza Mulan. – Mégis hogyan lennének biztonságban?

Meng Po megfogta a füstölős tálat, és az ölébe vette.

– Bízz bennem.

– Előbb bíznék egy rókában – mondta keserűen Mulan. – Minden csak illúzió.

– És azzal meg mi a baj? – Meng Po a lány felé fújta a füstöt. – Az élet is csak egy álom.

Mulan köhögve legyezett maga előtt.

– Nem azért vagyok itt, hogy filozofáljunk.

– Mégis mi lenne alkalmasabb hely a filozofálásra, ha nem az Alvilág? – kérdezte Meng Po. – Az élet alvajárás…

– A halál hazatérés – fejezte be Mulan a Yama király tróntermének falába vésett idézetet. Mély levegőt vett. A kert édes virágillata felkavarta a szomorúságot a szívében.

– Otthon vagy, Fa Mulan.

– Ez nem az otthonom. – Mulan széttárta a karját, és körbenézett az őket körülvevő illúzióban. – Ez a te műved.

– De te ide tartozol. Odafent, az élők világában senki sem érti meg azt, aki vagy. Még te sem. De idelent valódi önmagaddá válhatsz.

– Miért is tudnál te bármit az én valódi énemről?

Meng Po ravasz oldalpillantást vetett Mulan kardjára.

– Gyere, megmutatom.

Mielőtt még a lány ellenállhatott volna, az asszony megragadta a csuklóját, és a tavacska partjára vezette. Mulanra a tükörképe bámult vissza a vízből: szemei véreresek és dülledtek voltak, arca sápadt, karját és lábát horzsolások tarkították.

De a lány nem csak ennyit látott. Egy fiatal nőt látott, aki mindenét odaadta, hogy harcossá váljon, aki egyik csatát a másik után vívta azért, hogy a családja kedvében járjon, és eleget tegyen az elvárásaiknak, vagy éppen azért, hogy megvédje Kínát a betolakodóktól.

És az egyetlen barátja, akiről azt hitte, megértené… nem értette meg.

Elvesztette őt.

Mulan ezzel kemény leckét kapott. Nem lehet önmaga.

– Elbuktam – suttogta maga elé. – Azt hittem, bebizonyíthatom, hogy értékes ember vagyok, de tévedtem.

Meng Po letérdelt mellé.

– Én változtathatok ezen, gyermekem.

Az idős hölgy ráncos tenyerei közt egy porceláncsésze pihent. Teli volt teával, s gomolygó gőz szállt fel belőle.

Mulan ösztönösen a tóba akarta hajítani a csészét, de a Feledés Asszonyának nagy volt a hatalma. A szél a lány orrába sodorta a gőzt. Mulan nem akarta beszívni, visszatartotta a lélegzetét.

– Még sosem gondoltál arra, milyen lenne az élet, ha büszkék lennének rád? – kérdezte Meng Po.

Mulan nem válaszolt. A vízen fodrozódó tükörképét nézte. – Én megadhatom neked. Ha iszol ebből, minden sokkal könnyebb lesz.

Mulan megfeszült. Meng Po ajánlata nagyon csábító volt, de ezt sosem ismerte volna be magának. Annak ellenére, amit józan esze diktált, közelebb hajolt a Feledés Asszonyához, és véletlenül beszippantotta a tea gőzét. Az ellenállhatatlan illat nyugalommal töltötte el a lányt.

Meng Po szeme megbabonázta őt.

– Kegyetlenség volt a barátaid részéről, hogy itt hagytak, és meg sem próbáltak megérteni. Én megértelek, Fa Mulan.

A lány a szemöldökét ráncolta.

– Hogyan érthetnél? Te sosem éltél a fenti világban. Te a Feledés Asszonya vagy.

Az idős hölgy felnevetett, arcán gödröcskék jelentek meg.

– Ezt úgy mondod, mintha szörnyeteg volnék!

– Nem szörnyeteg – rázta a fejét Mulan. – De nem vagy ember. Diyu teremtménye vagy.

– Nem voltam ám mindig olyan, mint amilyennek most látsz – mondta Meng Po. – Abban igazad van, hogy már hosszú-hosszú ideje itt vagyok. És ez kétségtelenül megváltoztatott. De még mindig emlékszem, ki voltam azelőtt. Abban a pillanatban, ahogy megláttalak, tudtam, hogy titkolsz valamit. Ezt még Yama király és a felmenőid sem érezték meg. De én jobban megértelek, mint gondolnád.

– Ugyanezt mondta a róka, azaz te, korábban. Át akartál verni.

– Az agyadat elhomályosítják a kétségek – mondta Meng Po, és eleresztette a vádat a füle mellett. A hangja nyugtatóan hatott a lányra, hiába próbált ellenállni neki. Túl sok félelem és nyugtalanság van benned. Sosem jársz sikerrel, ha így folytatod. Igyál a teából, az elmulasztja a kétségeidet. Igyál, és lesz erőd hazatérni.

Mulan remegő kézzel átvette a csészét. A tóba akarta dobni, de a tea meglepően súlyos volt. A porcelán ajkak közt körbe-körbekavarogtak a tealevelek. Mulan eltartotta a csészét az arcától, de mégsem bírta megállni, hogy belenézzen.

Látása elhomályosult. Amikor felnézett, már nem a kertben volt, hanem ismét otthon, de ezúttal nem egyedül.

– Mulan? – hallotta az édesapja hangját.

Huszonegyedik fejezet

Mulan megfordult. „Mi történt?”

– Mulan? – szólította ismét az apja. Úgy tűnt, a hangja közelrőljön, bár ez lehetetlen volt. – Hallasz engem?

Mulan pislogott, és minden kitisztult. Az étkezőasztalnál ült a szüleivel. Az oldalán Kisöcsém csaholt, csontra várva.

– Kisöcsém! – nevetett fel Mulan, amikor a kutya felugrott, és megnyalta az arcát.

Az apja megköszörülte a torkát. Amikor a lány meglátta, elakadt a lélegzete.

Fa Zhou épp ugyanúgy nézett ki, mint amikor utoljára látta. Hiába próbálta tettetni, hogy elégedetlen Mulannal, amiért nem figyelt rá: keskeny arcán mosoly terült szét.

– Khm-khm.

„Tudom, hogy ez nem valóság” – gondolta Mulan az apját nézve. Az arcán nyomát sem látta csalódásnak vagy haragnak. „De vajon olyan szörnyű volna, ha csak egy pillanatig úgy tennék, mintha valóság lenne?”

Fa Zhou puszta látványával száműzte a szomorúságát… legalább egy kis időre. „Most nem gondolok Shangra, ShiShire, meg arra, hogy valójában milyen lesz az élet, amikor hazamegyek. Most csak kiélvezem a pillanatot.”

– Mama! Papa! – sóhajtotta Mulan. – Itthon vagyok!

Fa Li csípőre tette a kezét. Jáde fülbevalója lágyan ringatózott az arca mellett, miközben azt mondta:

– És épp időben! Örülök, hogy végre úgy döntöttél, most az egyszer nem késed le a vacsorát.

Mulan az apjára nézett, aki szokás szerint csendben volt, de büszkén mosolygott. Mulan imádta ezt a tekintetet. A szeme sarkában lévő ráncok vicces arckifejezést kölcsönöztek neki.

– Anyád el akar újságolni neked valamit.

– Újságolni?

Fa Li letérdelt az asztalhoz. Általában nem hagyta, hogy Kisöcsém Mulan mellé üljön az étkezőasztalnál, de ma nem szólt róla semmit.

– Először egyél. Egyél-egyél, mielőtt még kihűl.

Mulan felemelte a pálcikáját, és a levesbe mártotta. A levesben a nokedli sárga volt, mint a búza, mellette ropogós spenót, marha – és sertéshús. Mulannak korgott a gyomra, de ahogy kivett egy darab húst, inkább Kisöcsémnek adta. Túlságosan fűtötte a kíváncsiság, képtelen volt most az evésre gondolni.

Kezét az ölébe ejtette, majd szórakozottan megállapította, hogy nincs már rajta páncél. A haja ismét hosszú volt, a háta közepéig ért. Üde selyemköntöst viselt, amit vörös szaténöv rögzített a derekánál.

– Miről van szó?

Fa Li ragyogott.

– Ma reggel híreket hallottunk a házasságszerzőtől. Igazán lenyűgözted a tegnapi vizsgán.

– Nagyon büszkék vagyunk rád – tette hozzá Fa Zhou. – Jó férjet talált neked, Mulan.

– Mi? – Mulan most örült igazán, hogy nem evett nokedlit, mert akkor valószínűleg a torkán akadt volna. Azt hittem, megbuktam a vizsgán.

– Megbuktál? – ismételte Fa Li a teáját szürcsölgetve. – Oly sok hét tanulás és készülődés után? Azok után, hogy Papa annyit imádkozott az ősökhöz? A mi lányunk nem bukik meg. A házasságszerző azt mondta, annyi fiatal férfi illene hozzád, hogy nagyon nehezére esett választania.

– És mi van a háborúval? – fakadt ki Mulan.

Fa Zhou letette az evőpálcikáit a tányérja mellé.

– Mi lenne vele?

– Papa, besoroztak katonának. A császár tanácsosa a nevedet kiáltotta, mindenki hallotta a faluban. Nem emlékszel?

Fa Zhou megrágta a nokedlit, aztán a ruhaujjával szárazra törölgette a száját.

– A háborúnak vége. Nyertünk.

Fa Li aggódva vonta össze a szemöldökét.

– Jól érzed magad, Mulan?

„Mi folyik itt?”

Mulan még jobban belemélyesztette a térdét az ülőpárnájába.

– Nem tudom. Kicsit szédülök.

– Azért, mert enned kell. – Mulan anyukája az ételre mutatott a pálcikájával. – Folyton csak szaladgálsz! De legalább ma este nincs széna a hajadban! Viszont olyan sovány vagy. Egyél valamit, attól visszajön az energiád. És idd meg a teádat. Papa már a második csészével issza.

Fa Zhou gyógyteájának illata Mulan eszébe juttatta, hogy milyen beteg. Naponta hat csésze, ezt mondta neki az orvos. Három reggel, három este.

A lány magához tért. Semmit sem akart jobban annál, mint hogy Papát boldoggá tegye. Kezét a csészén melengette. Szomjas és éhes volt, de valami miatt mégsem akart a szüleihez csatlakozni vacsorázás közben.

„Ez nem a valóság” – piszkálta egy hang. Ettől hirtelen magány töltötte el a szívét. „El kellene mennem.”

Feltápászkodott, de ekkor feltűnt Fa Nagyi, egy tál sertéshúsos grízgombóccal és narancsszelettel. Az asztal közepére tette a tálat, aztán lehuppant a párnára Mulan apjával szemben. A lánynak feltűnt, hogy Nagyi szeme egy kicsit más: sokkal mélyebben ül, és sötétebb is. „Csak azért, mert az árnyékban ül.”

– Hát nem ezt akartad? – mondta vidáman a Nagyi. – Hogy büszkék legyünk rád? Elérted!

Mulan már el is felejtette, hogy épp indulni akart, úgyhogy inkább bólintott, és lazított.

Olyan boldognak tűnt a családja! Még sosem látta őket ennyire büszkének. Pedig mindig is erre vágyott! Hogy öregbítse a család jó hírnevét, és teljesítse lányokhoz illő kötelességét.

Ez a pillanat tökéletes volt. Mindent megkapott, amire valaha vágyott.

Akkor mégis miért érezte olyan üresnek magát?

Az apjára nézett. Fa Zhou arca ragyogott, gyöngéd tekintettel nézte a lányát, amitől Mulan teljesen elalélt. Üres gyomra összeszorult. „Erre vágytál. Éld át!”

– Egyél valamit, Mulan. Ideges leszek attól, hogy csak úgy itt ülsz.

Kisöcsém egyetértően vakkantott.

Mulan az asztal közepére helyezett gőzgombócok felé nyúlt, és lehúzta az egyikről a puha, fehér tésztát. A tányérjára tette, aztán maga elé vette a teáscsészét, és beszívta a forró gőzt. Egyre kevésbé érezte magában az ürességet. A hang, amely azt mondta, hogy ez az egész nem a valóság, elhalt a távolban.

– Nos – kezdte –, meséljetek, mit mondott a házasságszerző!

– Le volt nyűgözve tőled! Eltartott egy darabig, amíg megfelelő párt talált, de úgy véli, egy fiatalember a fővárosból tökéletes lenne. Jó családból való, a csillagaitok harmóniában állnak egymással, és fényes jövő áll előtte.

Mulan ebből semmit sem értett. Hirtelen elgondolkozott azon, hogy miért is akarta mindezt annyira. Miért is akarta, hogy egy idegenhez adják férjhez? Hát nem ér semmit egy nő anélkül, hogy menyasszony ne válna belőle?

De inkább lenyelte a gondolatait. „A törvényt nem változtathatom meg. Nem lehet saját földem, sőt még véleményem sem. Mama és Papa csupán a legjobbat akarja nekem.”

– Hogy hívják? – kérdezte Mulan, és megpróbált úgy tenni, mint akit tényleg érdekel.

Ekkor azonban a kapu nyikorgása ütötte meg a fülüket. Ketten közeledtek az udvaron át.

Fa Li ledermedt.

– Ez meg ki lehet? Nem várunk senkit.

Mulan felpattant a párnájáról.

– Banditák?

– Ülj le, Mulan – utasította Fa Zhou. – Majd én elintézem. Mulan úgy csinált, mintha nem hallotta volna. Markába szorította az evőpálcikákat, és leguggolt az ablak és az étkezőasztal közé, hogy kikukucskálhasson.

Nem banditák voltak, hanem egy katona. Annak ellenére, hogy milyen magas és izmos volt, meglepően fürgén járt. És ami még furcsább: egy hatalmas, zilált sörényű oroszlánnal érkezett. Mulan először azt hitte, hogy az idegen ellopta az egyik kőszobrot az ősei templomából, de az oroszlán megmozdult, és a farkát úgy lengette, mint egy macska.

A lány félelme kíváncsisággá változott.

– Az egy igazi oroszlán? – kiáltotta a bestiára mutogatva.

– Még sosem láttam ilyet a faluban!

– Mulan! – sziszegte élesen Fa Li. – Mit művelsz? Kikiabálsz a betolakodóknak?

– Ez csak egy katona és a kis házi… oroszlánja.

– Beléptek a birtokunkra – bólintott Fa Li Fa Zhou felé. – Vidd a kardodat is.

– Arra semmi szükség – mondta gyorsan Mulan –, csak mondd meg neki, hogy menjen el.

– Húzd be a függönyt, és ülj vissza vacsorázni. Most, Mulan!

Mulan vonakodva a függönyért nyúlt, a betolakodó ekkor azonban megpillantotta őt, és látszott rajta, hogy teljesen ledöbbent.

Mulan oldalra billentette a fejét. A férfi arca árnyékban volt, így nem tudta kivenni a vonásait, még akkor sem, amikor a tetőről lelógó lámpások közelébe ért. Valami azonban ismerősnek tűnt rajta. De miért?

– Pi… Mulan! – kiáltotta a férfi. – Te…

Fa Nagyi odasomfordált Mulan mellé az ablakhoz. Mosolya eltűnt, és most a homlokát ráncolta.

– Mit csinálsz itt, katona? Menj el, mielőtt még én hessegetlek ki innen!

A katona nem foglalkozott Mulan nagymamájával.

– Én vagyok az, Shang – próbálkozott tovább. – Nem emlékszel rám?

– Ne foglalkozz ezzel a fickóval! Gyere vissza vacsorázni – mondta Fa Nagyi. – Ennek a gőzgombócnak isteni az illata!

– Shang vagyok – mondta ismét az idegen, és futásnak iramodott a ház felé. Tenyerét az ablakot fedő papírra szorította. – Kérlek, hallgass rám!

Mulan egy kissé kinyitotta az ablakrácsot.

– Meng Po illúziójának hatása alatt van – mondta egy mélyebb hang. Úgy tűnt, mintha a kőoroszlán felől jönne, aki a katona mögött állt. – Valószínűleg nem is lát téged.

– Tudom – mondta Shang ideges hangon. – Gyere vissza hozzánk! Itt veszélyben vagy!

– Veszélyben? – fortyant fel Fa Nagyi. – Ez az otthona! Tűnjetek innen, mielőtt hívjuk az őröket. – A nagymama átnyúlt Mulan mellett, és bezárta az ablakot, majd összehúzta a függönyt a papír előtt. – El kellene küldenünk ezt a betolakodót, nem gondoljátok?

Fa Zhou bólintott. Arca olyan merev lett, mint a kő. Engedelmesen felállt, mint aki parancsot teljesít. Fa Nagyi megragadta Mulan csuklóját, és visszahúzta az asztalhoz.

– Várj! – Mulan megfordult, és ismét az ablakhoz szaladt. Villámlott, majd esni kezdett az eső. A katona azonban úgy takarta el a szemét, mintha az eső nem az égből, hanem a föld felől jönne. Mintha homok fújna, nem is az eső esne.

– Shang – mondta Mulan. A névtől valamiért pillangók kezdtek repkedni a gyomrában. – Miért vagyok veszélyben?

– Miatta – mutatott Shang Fa Nagyira. – Ő a Feledés Asszonya. – A férfi fehér fogai kivillantak a sötétben. – Ittál a teájából? Ezért nem emlékszel rám?

Mulan az étkezőasztalon álló teáscsészékre pillantott.

– Miért kellene emlékeznem rád?

– Együtt harcoltunk a hunok ellen – mondta Shang sietve. – Én képeztelek ki!

– Lehetetlen! – szólt közbe Fa Nagyi. – Ne hallgass erre az idiótára, Mulan. Gyere vissza vacsorázni. Az apád majd elintézi.

– Ne! – Egy mennydörgés elnyomta Shang szavait, ezért kiabálni kezdett: – Pingnek nevezted magad, emlékszel?

Mulan a halántékához kapott. Egy kicsit emlékezett. Emlékezett, hogy félt, és több tucat katona között bujkált. Emlékezett, hogy nem akart elbukni.

– Együtt harcoltunk – folytatta Shang. – Harcoltunk Shan-Yu ellen, én pedig megsérültem. Te pedig eljöttél ide… eljöttél Diyuba, hogy megkeress.

Mulan szóra nyitotta a száját.

– Sajnálom, de én nem…

– A barátom voltál – mondta Shang. Elindult előre, átsiklott az ablakon és a falon, míg végül a szobában állt. Kinyújtotta árnyszerű kezét, hogy megérintse Mulan karját.

Mulan emlékei hullámokban tértek vissza. A hó. Mushu. Félrelöki Yaót, és elveszi az ágyút. A hegy felé lövi. Harc a hunokkal. Li Shang kapitány és ShiShi… Zuhanás Diyuba.

– Kapitány? – suttogta Mulan. – Mit csinálsz itt? Visszajöttél értem!

– Nem hagylak cserben. Ha te itt maradsz, én is itt maradok.

– De azt hittem…

Shang szemmel láthatóan szégyellte magát.

– Tévedtem. Akár férfi vagy, akár nő, akkor is a barátom vagy.

Mulan szívét melegség öntötte el. Aztán elindult, mivel észrevette, hogy a családtagjai – vagy legalábbis az illúzióik – még mindig őt bámulják. Nem mozdultak, és nem is pislogtak. Fa Zhou és Fa Li egy helyben álltak. Kisöcsém nyelve kilógott a szájából, ő is megmerevedett, miközben a csontért kapott, amit Mulan az asztalon hagyott neki.

Csupán Fa Nagyi dobolt türelmetlenül a lábfejével.

– Nem vagy a családom – mondta Mulan, amikor végre rájött, mi volt olyan más a nagymamájában. – Te Meng Po vagy.

Az asszony szeme elsötétült. Mennydörgés hallatszott, aztán hirtelen elállt az eső.

– Amit korábban mondtam, mind igaz volt, gyermekem – figyelmeztette Meng Po a lányt. – Sosem éred el a századik szintet. Igyál, és akkor lesz esélyed elkerülni Yama király büntetését. Igyál, és maradj itt. Én megadom neked a családot, amire mindig is vágytál. Olyat, ahol szeretnek és büszkék rád.

– Nem – mondta Mulan. – Nem iszom. – Előrántotta a kardját, és végigsöpört vele az asztalon. A teáscsészék és a tányérok lerepültek róla, és széttörtek a fapadlón. Aztán Mulan Meng Po torkához emelte a kardját. – Most pedig eressz ki minket.

A Feledés Asszonya megérintette a ragyogó pengét. Összevonta a szemöldökét, aztán Mulanra nézett. Tekintete sokkal inkább volt kíváncsi, mint dühös. De aztán minden érzelem eltűnt belőle, és az arca ugyanolyan olvashatatlanná vált, mint azelőtt.

– Ahogy kívánod. De ez volt az utolsó lehetőséged.

Mulan otthonának falai pislákolni kezdtek, majd elhalványultak. Helyükön hatalmas sivatag bukkant elő. Ameddig a szem ellát, minden irányban csak az üres homoktenger terült el, itt-ott pár göcsörtös fával. A távoli dűnék egybeolvadtak a láthatárral, széllökések és hófúvások söpörtek végig rajtuk. Mulan kiejtette a kezéből a gallyakat, amik azelőtt még evőpálcikák voltak.

Meng Po még mindig Fa Nagyi képében állt előtte, és nevetett. Aztán, mielőtt még ShiShi és Shang elkaphatta volna, eltűnt a homokban.

Huszonkettedik fejezet

Az otthoni kertnek nyoma sem volt. Eltűntek a cseresznye-és a szilvafák, eltűnt a tó a rózsaszínű tavirózsákkal, eltűnt a márványpad és a holdkapu, és a ház is az anyjával, az apjával és Kisöcsémmel együtt. Minden köddé vált. Mulan még a füstölő illatát sem érezte többé.

Remegő térddel nézett le a csizmájára, a bokájáról leesni készülő kötésre, a páncélját csúfító rozsdacsíkokra, a bütykeit védő kesztyűre. Megérintette a haját, ami ismét rövid volt, és kis kontyba volt fogva a feje tetején.

– Jól vagy? – kérdezte Shang.

Mulan szíve a fülében dobogott, ezért csak némán bólintott. Shang visszatért! De miért? A férfi már nem tűnt dühösnek, inkább sápadt volt.

– És te jól vagy?

– Én… – Shang habozott. – Nekem kellene megkérdeznem, hogy te jól vagy-e.

– Már megtetted.

– Ó, igen. – A férfi kínosan meredt Mulanra, majd összefonta a karjait a háta mögött, mint aki nagyon igyekszik visszafogni magát.

ShiShi végigmérte a lányt.

– Mit láttál?

– Az otthonomat és a családomat – mondta Mulan csendesen. – Minden olyan valóságosnak tűnt! Éreztem Kisöcsém szőrének a tapintását, és a sertéshús illatát a nagymamám gőzgombócában!

– Meng Po bűbája nagyon erős – nyugtatgatta a lányt ShiShi. – A saját emlékeidet használta fel ellened.

– Majdnem sikerrel járt! Az, hogy viszontláttam a családomat… Mindenki ott volt! Az anyukám, az apukám, a nagymamám. Az engedélyük nélkül jöttem el otthonról, így az, hogy láttam, hogy örülnek nekem, hogy büszkék rám…! – Mulan megborzongott. – Annyira szerettem volna, hogy ez valóság legyen! Annyira akartam, hogy kis híján el is hittem, hogy az.

– De végül nem hitted el – mondta ShiShi. – Sikerült kiszabadulnod a bűvöletéből.

– Nem sokon múlt – ismerte be Mulan. Lábfejét a homokba fúrta, és nézte a ráncokat a bokájánál. Néhány perccel ezelőtt a talajt még fa borította. – Ha egy kicsit is tovább maradok…

– Nem – mondta Shang. – Nem maradtál volna ott.

– Nem tudom.

– Én tudom – jelentette ki szigorú hangon a kapitány. – Csak én tehetek róla, hogy Meng Po rád talált. Az én hibám! Együtt kellett volna maradnunk, de cserbenhagytalak. Magára hagytam a barátomat, aki sosem tette volna ezt velem. – Szomorúan folytatta: – Megértem, ha soha nem fogsz tudni megbocsátani nekem, de mégis… Meg tudsz bocsátani?

Mulan keresztbe fonta a karját, és úgy csinált, mint aki gondolkodóba esett.

– Azért, mert nem bíztál bennem, vagy azért, mert azt mondtad, hogy egy nőből nem lehet olyan jó katona, mint egy férfiból?

– Mindkettőért.

Mulan még sosem látta a kapitányt ilyen sebezhetőnek, sosem látta, hogy ennyire szégyellné magát. Ez meghatotta.

– Lehet, hogy meggyőzhető vagyok.

– Minden bátorsága és ereje ellenére néha nagy bolond tud lenni – mondta ShiShi. Látszott, hogy nagyon büszke Shangra, amiért jobb belátásra tért. – Az ő korában az apja is hasonlóan viselkedett, de Li Shangnak bizony nagy szíve van.

Shang arca reményteljesen derült fel.

– Hibáztam, amikor olyan hamar megítéltelek. Hálátlan voltam. Te kockára tetted az életed, hogy elgyere értem ide. – A lány szemébe nézett. – Megígértem, hogy bízom benned, és ezen nem változtat, hogy férfi vagy-e, vagy nő. A barátom vagy, akár Ping, akár Mulan a neved.

Mulan mosolygott.

– Köszönöm, Shang. Te is a barátom vagy.

A kapitány megkönnyebbülten sóhajtott.

– Örülök.

ShiShi felmászott egy sziklára, és jelzett a két katonának, hogy kövessék. Amikor Mulan mellé ért, az oroszlán megcsóválta a fejét.

– Hosszú évek óta szolgálom a Li családot, de te vagy az egyetlen.

– Micsoda?

– Nagyon sok férfit láttam már nőnek öltözni csak azért, hogy elkerüljék a besorozást. De még egyetlen nőt sem láttam, aki azért öltözött volna férfinak, hogy katona lehessen. – ShiShi kuncogott. – Milyen jó sztori lesz majd, mikor a többi őrzőnek elmesélem! Tényleg, mi van a te őrződdel? Tudja a fickó, hogy te nő vagy?

– A védelmeződ fickó? – ráncolta a szemöldökét Shang. Elgondolkodott, majd elfintorodott. – Tehát… Melletted alszik? A sátradban?

– Ő egy sárkány. És igen, a sátramban alszik. De mégis, mire számítottál? A seregben mindenki férfi.

Shang grimasza eltűnt, és a felismeréstől céklavörös lett a feje. Mulan válla rázkódott a nevetéstől.

– Sajnálom, hogy ott hagytalak – mondta csendesen Shang. – Még az erdőben visszafordultam, hogy megkeresselek, de már sehol sem voltál – mély levegőt vett és aggódni kezdtem.

– De túl makacs volt ahhoz, hogy beismerje – tette hozzá ShiShi. – Li Shangnak előbb vagy utóbb persze megjött volna az esze, de nekem köszönd, kiskatona, hogy ez mégis előbb következett be. Emlékeztettem, milyen sok áldozatot kellett hoznod azért, hogy itt lehessünk.

Shang összerezzent őrzője dorgálása hallatán, de a szemét nem vette le Mulanról.

– Az is eszembe jutott, amit a toronyban mondtál. Hogy a szüleid csalódtak benned, és te sem voltál elégedett magaddal. Akkor még nem teljesen értettem, mire gondoltál. De most már egy kicsit jobban értem. Minden, amit korábban mondtam… nem úgy értettem, és már nagyon megbántam.

– Én is sajnálom – válaszolta Mulan. – Nem akartam hazudni neked.

– Tudom – mondta Shang. – De azért tetted, hogy megmentsd az apádat. A te helyedben én is ugyanezt tettem volna.

Mulan felhúzta az egyik szemöldökét.

– Tényleg?

– Nos – habozott Shang úgy értem, ha… ha l-lány lennék, de ezt nehéz elképzelni. Úgy értem, szeretném úgy hinni, hogy én is megtettem volna.

– Nem olyan nehéz, mint gondolod. A legnehezebb, hogy mély hangon kell beszélned – kuncogott Mulan, miközben fellépett egy kiálló sziklára, ami az útjába került.

– Nehezebb, mint a gyakorlataim? – viccelődött Shang.

A lány felnevetett.

– Talán annál nem – engedett. – Annyira aggódtam, hogy átlátsz rajtam, és hazaküldesz.

Shang vele nevetett, de a hangjába némi idegesség vegyült.

– Sosem jöttem volna rá. Te… – összeszorította az ajkait – …t-te erős vagy – dadogta –, és ezt nem csak úgy mondom. Komolyan gondolom. Jó… jó harcos vagy.

ShiShi a szemét forgatta.

– Gyerünk, fiatalság, szedjétek a lábatokat! Eleget bámulhatjátok egymást, ha kijutunk Diyuból!

– Én nem…

Mulan elfojtotta a nevetését, aztán összeszedte magát.

– Elég messze lehetünk a századik szinttől. Milyen mélyre vezetett Meng Po?

– Nem olyan mélyre. ShiShivel találtunk egy ajtót a sivatagban, miközben téged kerestünk. Olyan, mint egy portál.

– Valószínűleg visszavisz a Holtak Városába – mondta ShiShi, és egy fejbólintással jelzett, hogy gyorsítsanak. – Onnan már megtaláljuk a kaput.

A lány szíve repesett.

– Akkor közel vagyunk!

Shang Mulan mellett sétált, de ShiShi közéjük lépett.

– Nem elég közel.

A lány egyszerre érezte magát megkönnyebbülve és csalódottnak, amikor ShiShi közéjük furakodott. Most, hogy Shang tudta, hogy lány, szégyenlős lett előtte – maga sem tudta, miért.

„Hagyd abba – korholta magát. – Katona vagy!”

Próbált nem Shangra nézni, miközben végighallgatta ShiShi történetét arról, hogyan faragott hatalmas hőst az egyik Li ősből, aki segített a császárnak egyesíteni Kínát.

A férfi szegény rizsgazdából vált dicső harcossá. Az emberek tisztelték harci stratégiájáért, meglepő taktikáiért és a könyörületéért, amelyet legyőzött ellenfeleivel szemben tanúsított.

– A legendája több száz évig fennmaradt – fejezte be ShiShi. – Az emberek balladákat írtak róla, és faluról falura járva énekelték őket. – Büszkén kidüllesztette a mellét. – A dallama elég fülbemászó volt, emlékszem. Elénekeljem?

– Ne! – kiáltotta egyszerre Shang és Mulan.

Az oroszlán megköszörülte a torkát.

– Nos, én…

– Én a te történeted akarom hallani, Mulan – szólt közbe Shang. – Mesélj a családodról! Édesapád, Fa Zhou, együtt harcolt apámmal a seregben. Aztán elvette…

– Fa Lit, az anyukámat – fejezte be Mulan. – Ő a Császárvárosban született, egy köztisztviselő lányaként. Nagyon szereti a klasszikusokat, ezért sosem nézte jó szemmel, hogy én egyet sem tudok megjegyezni.

Shang mosolygott.

– Ezt meg tudom érteni! – Kihúzta magát. – Szóval, nincsenek fivéreid?

– Nem, az őseimnek igaza volt. Csak én vagyok. A szüleim szerettek volna egy fiút, de nem született több gyermekük. – Mulan ezelőtt még sosem beszélt erről senkinek. Még Mushunak sem. – Szerintem az apám nem bánja, de anya elég rosszul viselte.

Shang csendben hallgatta.

– Én pedig nem igazán lettem a lányok gyöngye. Olyan ügyetlen voltam, hogy anya nem sok hasznomat látta a ház körül. Ahhoz meg túl szabad voltam, hogy otthon szövögessek meg citerázzak egész nap. Csak úgy hozhattam dicsőséget a család nevére, ha jól házasodom. De amikor találkoztam a házasságszerzővel, véletlenül felgyújtottam.

– Tényleg? – nevetett fel Shang, de aztán gyorsan megköszörülte a torkát. – Úgy értem, ez szörnyű!

Mulan rávigyorgott.

– Én is nevettem volna, ha nem lettem volna úgy megijedve. Tudom, hogy csalódást okoztam a családomnak. Csak a szégyent hozom rájuk! De azt hiszem, nem akarok csapdába esni egy házasságban – sóhajtott. – Mindeközben viszont nagyon szerettem volna jó lány lenni. Amikor Cili Fu megérkezett a faluba, és behívta az apámat a seregbe, egy lehetőséget láttam. Úgy döntöttem, bevonulok, hogy megmentsem az apámat, de közben… egy kis részem menekülni akart. – Ezt még soha nem ismerte be hangosan. – Be akartam bizonyítani, hogy többre vagyok képes.

– Bebizonyítottad – mondta Shang, és lassított, hogy tudjanak beszélni. – Komolyan gondoltam, amikor azt mondtam, hogy egy hős vagy – habozott. – Ma megtanultam valamit. Mindegy, hogy lány, démon vagy szellem vagy, te akkor is a barátom vagy… Mulan.

A lány visszafojtotta a lélegzetét. Furcsa volt hallani, hogy Shang a nevén szólítja, az igazi nevén – de azért jó volt. Szíve repesni kezdett, és melegség töltötte el.

– Akkor nem fogsz elbocsátani?

– Nem – mondta Shang szigorúan. – Jó katonát nehéz találni. Kínának szüksége van rád.

– Kínának együtt van szüksége ránk – mondta Mulan.

– Mindkettőnkre.

Hirtelen megpillantottak valamit, ami megtörte a sivatag sivár látképét, és megálltak. A pusztaság közepén – ahogy ShiShi és Shang mondta – egy faajtó állt. Mulan körbejárta az ajtót, de semmi sem volt mögötte. Az ajtó közepére azonban egy bronzdísz volt szegelve, ami Yama király arcát ábrázolta – ez ígéretes jelnek tűnt.

– Láttunk itt egy plakettet – mondta Shang. – Volt rajta valami Youduról, de nem volt időnk leporolni és elolvasni.

Mulan lesöpörte a homokot Yama orráról és fogairól. A bronz dombormű alatt feltűnt egy kis fémplakett. A kilencvenhetes szám volt rágravírozva.

– A kilencvenhetedik szinten vagyunk – mondta Mulan izgatottan. – Már nagyon közeljárunk!

– Áll még rajta valami?

A lány megdörgölte a plakettet a ruhája ujjával.

– Semmi. Várjatok. – Hunyorogva próbálta kivenni a Shangból áradó fénynél, hogy mi állhat az ajtóba faragva.

– Hadd próbáljam meg – térdelt a kapitány Mulan mellé. Fénye még jobban megvilágította a plakettet. – Olyan, mint egy figyelmeztetés. „Ne lépj be…” A többi részét nem látom. Valami torony… tűz, és Youdu.

– Elég ebből – mondta ShiShi. – Youdu erre van, ebben biztos vagyok. Nyisd ki az ajtót, Li Shang.

A kapitány megragadta a Yama király fejét formázó bronzkilincset, és kinyitotta az ajtót. Az ajtó szárnya nyikorogva kicsapódott előttük.

A túlsó oldalt ellepte a füst. Mulan óvatosan belépett a helyiségbe. Kezét a szája elé tartotta, miközben igyekezett hozzászokni a tikkasztó hőmérséklethez.

Sűrű füst töltötte meg a levegőt, a forróság égette a bőrét. A tüzes szél végigsöpört a kavicsos talajon, és lefújta Mulan csizmájáról a sárga homokot. Ruháját és cipőjét vastag, fekete porréteg lepte be.

– Ez nem olyan, mint a Holtak Városa – mondta. A föld szénfekete volt. A lány belerúgott a porba. Az apró kavicsok átgördültek a sziklaszirt peremén, és a mélybe zuhantak. A földből mindenütt kéményszerű, magas, vékony karók álltak ki; dőlt belőlük a füst.

Mulan rájött, hogy egy hegyen vannak. Azaz inkább egy vulkánon, hiszen a hegy oldalán láva csordogált. A láthatárt eltakarta a füst, Mulan mégis megpillantott egy lapos hegytetőt, nem messze tőlük. Aztán észrevette a Reménytelenség Folyóját. A folyam elvarázsolt vize ezúttal a levegőben csobogott. Olyan volt, mint egy fekete selyemszalag. A felhők közt szlalomozva olyan magasra tört, hogy elért a vulkán csúcsáig. Mulan végignézett a folyón, és megállapította, hogy csupán a vulkán tetején érintkezik a földdel. A hegyoldalnál, ahol álltak, a folyó leereszkedett, és nem sokkal a fejük felett vitt a sodrása. Nem messze előttük olyan alacsonyan folyt, hogy az eget sem lehetett látni tőle. Mulan szinte érezte a jeges vízcseppeket az arcán.

Elindultak felfelé a vulkán oldalán. A lány hirtelen úgy érezte, megremeg a föld. Nem is remeg, inkább reng! Mulan és Shang aggódva pillantottak egymásra.

A talaj ismét megrázkódott, amitől Mulan megingott, de aztán sikerült visszaszereznie az egyensúlyát. Hátrapillantott a válla felett, de úgy érezte, tudja, mit fog látni. A mögöttük álló faajtó eltűnt.

– Úgy tűnik, most már muszáj erre mennünk – állapította meg mogorván Shang. A vulkán csúcsa felé mutatott, ahonnan egy fekete, kőből épült torony magasodott az ég felé.

– Talán arról szólt a felirat az ajtón – mondta ShiShi. – Bizonyára arra van Youdu.

– Nem tudom – tétovázott Shang. – Szerintem forduljunk meg.

– Nem lehet. – ShiShi a fejét kapkodva kereste az ajtót, aztán végigpásztázta éles szemével a vulkán tetején magasodó épületet. – A torony falán lépcső kígyózik felfelé, egészen a tetejéig. Fogadni mernék, hogy meg kell másznunk ahhoz, hogy elérjük a következő szintet.

Shang szóra nyitotta a száját. Hirtelen azonban narancssárga fény villant. A férfi szeme visszaverte az izzását. A fényt égből jövő, robbanó hang követte. Egy tűzcsóva csapott le a felhők közül a három jó barát felé. Mulan megpördült, és majdnem elcsúszott.

– Fedezékbe! – kiáltotta Shang.

A lány lebukott. A tűzgolyó bizonyára szénné égette volna, ha nincs a fejük fölött a Reménytelenség Folyója. A lángoló kő a vízbe esett, és sisteregve kialudt.

Mulan remegve tápászkodott fel.

– Ez meg mi volt?

– Nem tudom – mondta Shang. – Olyan volt, mintha tűzcsóva csapna le az égből.

– Talán csak egy villám – ötletelt ShiShi, mély hangja azonban remegett.

– Lehet. – Shang várt. – Úgy tűnik, vége.

– Nem hiszem, hogy villám volt – mondta Mulan. – Kezdem azt hinni, hogy nem véletlenül volt ott az a figyelmeztetés az ajtón.

– Akkor a toronyhoz megyünk – mondta Shang. – Maradj szorosan mögöttem, és ne lépj ki a folyó alól.

Mulan bólintott, de tisztában volt vele, hogy Shang bátornak akar tűnni előtte és ShiShi előtt. Mindenki számára egyértelműnek tűnt, hogy a Reménytelenség Folyója nem sokáig nyújt menedéket nekik. A legjobbat kell kihozniuk a helyzetből. Ha elérik a vulkán csúcsát, a folyó már nem lesz felettük, hogy megvédje őket, sőt keresztezni fogja az útjukat. A hegytetőn ugyanis a folyó már nem a levegőben lebegett, hanem a vulkán peremének csapódva vágott át a szája felett. Mulan innen is hallotta a kövek közé zúduló víztömeg hangját. Olyan volt, mintha egy darab csorba fém vágna át a homokon. A lány nem látta a hegy tetején hömpölygő folyamot, de észrevette a hatalmas vízesést, ami onnan ered.

A látvány aggodalommal töltötte el.

A torony a vulkán tetején állt. Ha a folyó ott ér földet, akkor valószínűleg keresztezni fogja az útjukat. És akkor valahogy át kell kelniük rajta.

„Majd később gondolkozz ezen, Mulan. Először el kell érnünk a csúcsot.”

A lány nyakáról és homlokáról dőlt az izzadság. Páncélkesztyűje a kézfejére tapadt, a tenyere meleg volt. Minden egyes lélegzetvétellel sűrűbbnek érezte a levegőt.

Már sok idő telt el azóta, hogy füstölő illatát érezte, de most mégis kiszagolt valamit.

– Érzitek?

– Füst – mormogta Shang.

– És tűzifa – tette hozzá ShiShi.

Minél magasabbra másztak a sziklás, meredek hegyoldalon, annál erősebb lett a szél, ami néha kövek lavináját sodorta szembe velük. A Kések Hegye után azonban semmi sem állíthatta meg Mulant. A legnehezebb feladatnak az látszott, hogy sikeresen kikerüljék a tűzgolyókat úgy, hogy közben ne lépjenek az izzó lávafolyamba. Félúton kiértek a Reménytelenség Folyója alól, melynek sodrása balra kanyarodott, és a felhők fölé tört.

Óvatosnak kellett lenniük. Mulan kezét a szája elé szorította, nehogy lenyelje az égből hulló szürke havat. ShiShinek néhány lépésenként ki kellett ráznia a sörényéből a pelyheket.

– Átkozott hó – morogta. – Csak Diyuban havazik a vulkánok tetején.

– Ez nem hó – mondta Mulan. Megvárta, amíg elég pihe esett a markába, majd kiengedte őket az ujjai között. – Ez hamu.

– Hamu? – szimatolta ShiShi. – Túl sok ahhoz, hogy hamu legyen. Legközelebb meg azt mondod, hogy ezek a sziklák nem is sziklák.

Mulan lehajolt, és fölvett a földről egy fekete botot. Egyre több ilyen bot tűnt fel körülöttük. Először azt hitte, hogy furcsa alakú kövek, de amint meglátta a koponyát…

– Csontok! – suttogta. – Démoncsontok! Vajon mi lehet az Diyuban, ami megöli a démonokat? – kérdezte, bár abban nem volt biztos, hogy tudni is akarja a választ.

ShiShi kifújta a levegőt az orrán. Gondterheltnek tűnt, csak pislogott maga elé nagy, aranyszínű szemével.

– Mi az? – kérdezte Sliang.

– Vissza kellene fordulnunk.

– Az előbb mondtad, hogy nem lehet.

– Meggondoltam magam – mondta gyorsan az oroszlán. – Gyerünk, keressünk egy másik utat.

– Már nagyon közel vagyunk – vitatkozott Mulan. A hold már majdnem teljesen fekete volt. Csak egy vékony sarló fénylett az égen. – Nincs időnk visszafordulni! Már majdnem ott vagyunk!

– Hallgass rám, kislány – dörrent rá, ShiShi. – Nem akarsz találkozni azzal, ami a vulkán tetején vár ránk, hidd el.

Újabb tűzgolyó hasított át az égen. Majdnem eltalálta Mulant, aki a lökéstől le is esett a lábáról. A lángoló labda sisteregve landolt a földön, és sűrű füst kíséretében elszenesítette a köveket és a csontokat.

Aztán újabb és újabb tűzcsóvák kezdtek záporozni az égen.

– Fussatok! – kiáltotta ShiShi. – Meglátott minket!

– Ki?

Mielőtt Mulan választ kaphatott volna, eget rengető üvöltés szakította meg a beszélgetésüket. A félelemtől kirázta a hideg.

ShiShi a földbe vájta a karmait, hogy megőrizze az egyensúlyát. A szőre égnek állt.

– Huoguai – suttogta. – Egy tűzdémon.

A földből tűzfal tört elő, és elválasztotta Mulant ShiShitől és Shangtól. A hőhullámtól a lány hátratántorodott, a lángok fénye elvakította. Még sosem látott ilyen erős, élénk tüzet. A táncoló lángok fénye beragyogta az égboltot. A fal tetejéről fekete füst gomolygott az éjszakába.

– Shang! ShiShi!

A tűz lobogása és pattogása azonban elnyomta a lány hangját.

Mulan a fogát csikorgatta. A fal túl magas volt ahhoz, hogy átugorja. Olyan vastag volt, hogy a lány nem is látta a barátait a túloldalon, de el sem tudta volna oltani a nagy tüzet.

– Mit akarsz? – kiáltotta Mulan a lángokba. A tűz imbolygóit, mintha nevetne. – Ki vagy te?

A tűzfal belsejében alakot öltött a borzalmas Huoguai. Lángoló feje és vérvörös, pikkelyes teste volt. Félelmetes, hegyes farka villámgyorsan csapkodott ide-oda a háta mögött. Széttárta füstszerű szárnyait, aminek a fesztávolsága épp akkora volt, mint a fal hossza. A füstréteg izmokat és csontokat rejtett maga alatt.

Huoguai megrázta magát, és összecsukta a szárnyait. A tűzfal vakító villanás kíséretében leomlott, a föld megrázkódott, a forró láva a levegőbe fröccsent. A talaj kettérepedt Mulan alatt, a lány pedig elesett.

A fal helyén lángtenger gyűlt, mely éhesen terjedni kezdett, és mindent felemésztett, ami az útjába került.

Huoguai beesett, fekete szemében fény csillant. A tűztengerből a magasba csapott, majd egyik éles karmával megragadta a lányt, és felröppent vele, miközben a föld összeszakadt alattuk.

Shang és ShiShi eltűntek Mulan szeme elöl.

Huszonharmadik fejezet

Mulan kapálózva próbált megszabadulni Huoguai karmai közül, amik szorosan a derekára fonódtak. Vastag és gumós ujjhegyei voltak, mint egy tigrisnek, a karmai pedig nagyobbak voltak, mint a lány keze. A démon bőre pikkelyekből és forró füstből állt. Mulan tüdejét égette a levegő.

Kétségbeesetten a csípőjéhez kapott, ahol a kardját tartotta, de hiába. Még ha el is érné a kardot, nem menne sokra vele, hiszen Huoguai könnyedén eltörhetné a gerincét erős szorításával. Magasan az égbe emelkedtek. A vulkán köves oldala elsiklott Mulan szeme előtt. Egy hőhullám lepte el őket. Amikor kitisztult a levegő, Mulan már elég magasan volt ahhoz, hogy lássa, milyen hatalmas a vulkán. A folyó itt már nem a levegőben lebegett, hanem keresztülfolyt a hegyen, és eltakarta a csillogó narancs és piros színben játszó lávafolyamokat. A lány észrevette a fekete tornyot a folyó túloldalán. Lába a levegőben kalimpált felette.

Huoguai a vulkán csúcsára viszi!

Mulan kapálózva próbált úgy fordulni, hogy lássa a barátait.

– Engedj el! – kiáltotta. – Engedj…

A tűzdémon hirtelen elengedte, a lánynak pedig elakadt a lélegzete.

Nem volt életveszélyes magasságban, de azért elég fájdalmas esés volt. Éles köveken és csontokon landolt a vulkán széles peremén. A kardja csörömpölve esett le mellé. A lány először a fejét emelte fel, aztán a kezét és a lábát. Semmije sem tört el, de amikor a bokáját megmozdította, összerándult. Az esés nem tett jót neki. De rosszabbul is járhatott volna, ha nincs rajta a páncélja, és a köveknek csapódik.

Felnézett. Huoguai eltűnt a felhők között a vörös égen. Szárnyával felkavarta a vulkán tetejéről a hamut és a parazsat, ami örvényként táncolt körülötte. A talaj füstölgött, a sziklák közt arany fényben tündököltek a forró lávaszalagok. Mulan körül elszenesedett csontok, törött démonkoponyák, horpadt pajzsok és kicsorbult lándzsahegyek hevertek. A kövek közül füst gomolygott elő, a talaj repedéseiben olvadt láva bugyborékolt. Tó nagyságú kráterek csipkézték a felszínt, bennük a föld vörös levese forrt.

A hegy csúcsán is számos fekete karó állt ki a földből, tetejükből vörös láva tört elő, és végigfolyt az oldalukon.

„A Forró Kétségbeesés Terme – emlékezett Mulan, és kirázta a hideg. – Erre akart figyelmeztetni Mei. Ez a vulkán bizonyára az Üst.”

Amikor odalent volt, azt hitte, a vulkán csúcsa lapos. De most, hogy idefent volt, rájött, hogy tévedett. A hegy orma öblös volt, mint egy tál. Mint egy üst, amiről a nevét kapta.

Mulan pedig a peremén landolt.

Feltápászkodott, és felvette a kardját. A testét horzsolások borították, de nem törődött a fájdalommal. A vulkán peremének szélére sietett, hogy megkeresse ShiShit és Shangot. A nyomát sem látta azonban a barátainak, és Huoguainak sem. A füst elhomályosította a látását. Keze ökölbe szorult. Legutoljára akkor látta ShiShit és Shangot, amikor a démon tüze kettéhasította földet. Lehet, hogy alázuhantak, egyenesen Diyu mélyébe. Vagy talán meghaltak.

„Még élnek – mondta Mulan magának. – Életben kell lenniük!”

De még ha élnek is, vajon van esély rá, hogy idefentről észrevegye őket? Miért dobta ide Huoguai?

„Valószínűleg azért, hogy később visszajöhessen értem” – gondolta borzongva. A gyomra összezsugorodott a félelemtől. Hogyan tudna legyőzni egy démont, aki elég nagy ahhoz, hogy kettéhasítsa a földet, és olyan erős, hogy úgy dobálózik velük, mintha csak dámabábuk lennének?

Mulan köhögött. Ruhaujját a szájára szorította, hogy a hamu ne menjen a tüdejébe. El kell jutnia a toronyhoz! Oda akartak eljutni mindhárman, mielőtt elszakadtak volna, és ha van remény arra, hogy valaha viszontlátja a barátait, akkor az ott lesz.

Ahogy kitisztult a levegő, a lány jobban szemügyre vette a tornyot. Félelme beigazolódott: a Reménytelenség Folyója valóban az útját állta. Az áramlat átvágott az Üst felett, majd a pereménél fekete vízesésbe torkollott. A mélyből éles sikolyok törtek fel.

„Talán körbe lehet sétálni” – gondolta Mulan, és nyelt egy nagyot.

A füst egyre sűrűbb lett. A lány az arca előtt legyezett a kezével, és köhögve vágott előre. Megpillantott egy elhagyott, régi pajzsot, és felvette. A vasfelszínen égésnyomok feketéi lettek, de addig legalább védelmet nyújt, amíg megkeresi a barátait.

Az eget hirtelen fény ragyogta be. Mulan felismerte a füst- és tűzcsóvákat.

– Huoguai – mondta maga elé. A csóvák azonban ezúttal odalentről jöttek. A lány az Üst peremére futott, hogy jobban lássa, mi történik alatta.

A szíve majd kiugrott a helyéről, amikor megpillantotta Shangot és ShiShit egy sziklakiszögellésen, félúton a hegy lába és az Üst között. Nem zuhantak le!

– Shang! – kiáltotta. – Itt vagyok!

A férfi, aki épp most emelt fel egy lándzsát a földről, meghallotta a hangját.

– Mulan! Itt…

Ekkor azonban Huoguai előtört az árnyak közül. Mulan jól láthatta, milyen hatalmas a hegyhez képest. A lábát a sziklaszirten támasztotta, de a szárnya legmagasabb pontja majdnem elérte az Üstöt. A lány lebukott, hogy a démon ne tudja ismét elkapni. Huoguai kitárta a szárnyát, és a hegyoldalba vágott. Sziklák repültek a levegőbe. ShiShi bömbölt, karmai csikorogva kaparták a földet. Shangnak sikerült megőriznie az egyensúlyát. Lándzsáját a feje fölé emelte, és egyetlen erős lendítéssel Huoguai feje felé hajította.

A fegyver a démon bal szemébe fúródott. Huoguai felüvöltött, kihúzta, majd porrá égette a lándzsát a markában. A fegyver hamvait elvitte a szél.

A démon ismét a kapitány és a védelmezője felé fordult, kinyitotta a száját, hogy tüzet okádjon. A lángok még a vulkán másik oldalára is átcsaptak. Shangnak ugyan nem árthattak, de ShiShi sörényét megperzselte a tűz. Az oroszlán ijedten kiáltott fel.

Huoguai feléjük siklott, miközben az égből tüzes kövek záporoztak, amik bármelyik pillanatban kilapíthatták volna Mulan barátait. A lány rájött, hogy a démon játszadozik velük. Huoguainak számtalan lehetősége lett volna arra, hogy megölje ShiShit – vagy őt. De csak húzta az időt azzal, hogy szétválasztotta őket, és játszadozni kezdett velük.

Hát ezért dobta le itt, a hegycsúcson! A csúcs rossz oldalán! Hogy kínozza, és emlékeztesse, hogy hamarosan lejár az idejük.

A vérszínű égen a hold fájdalmasan közelinek tűnt. Az árnyak már majdnem teljesen elnyelték, vékony, ezüstszínű sarlóját a démon tüze színezte meg.

Mulannak tennie kell valamit.

Huoguai szárnyával csapkodva a kapitány felé lendült. A föld megrázkódott, ShiShi és Shang pedig csúszni kezdett Diyu mélye felé. Mulan azt kívánta, bárcsak megtanult volna Shang már repülni és lebegni! Ha beleesnek a folyóba…

– Hé! – kiáltotta Mulan a démonnak. – Engem akarsz! Nem őket!

A tűzdémon a lányra szegezte szénfekete szemét, melyben parázsló fény izzott. A markában lobogó tűz felerősödött. Mulan elbújt a pajzs mögé, és éppen hogy sikerült elkerülnie a tűzoszlopot, amit Huoguai ráokádott. A démon azonban nem hagyta annyiban. Mulan lehajtotta a fejét, és szorosan a mellkasához szorította a pajzsot. A kontya megperzselődött, érezte az égett haj szagát. Kiszámolta, mennyi idő telik el két tűzokádás között, majd kivárta a megfelelő alkalmat, amikor felpattant, és futásnak eredt. „Tereld el a figyelmét Shangról és ShiShiről” – gondolta idegesen, miközben átvágott a hegy tetején. „így időt nyersz nekik, hogy fedezéket találjanak.”

Huoguai a tenyeréből tűzcsóvákat lövellt Mulan útjába. A föld megint megrázkódott. A lány azonban nem engedhette meg magának, hogy elessen. Próbált nagyobbakat lépni, nem törődve a bokájába nyilalló éles fájdalommal. Szaladt, amíg el nem érte az Üst szélét.

Ekkor elállt a tűzgolyózápor. Huoguai hideg, fekete, beesett szeméből eltűnt az izzás, egészen elsötétedett. Leengedte a karját, majd akkora hahotázásban tört ki, hogy az egész teste csak úgy reszketett belé. A szél süvített, az ég villámlott.

Mulan addig hátrált, amíg el nem érte az Üst legszélét. Még egy lépés hátra, és a folyóba pottyan. „Nem jó.”

A folyó eltakarta az Üst száját, ami hatalmas kráterként tátongott a vulkán tetején. Körben kisebb kráterek szegélyezték, amikben világos, forró láva fortyogott és bugyborékolt.

Mulan előrebukott, próbálta megtartani az egyensúlyát, miközben rázkódott alatta a föld. A kráterből és a sziklák közül hirtelen démonkatonák bukkantak elő. Megtöltötték a vulkán tetejét, és teljesen körbevették a lányt.

Yama király és Meng Po démonjaival ellentétben a tűzdémonok nem viseltek páncélt. A szemük úgy lángolt, mint Huoguaié. Szürke és fürkésző szemük volt, az orruk helyén pedig üreg tátongott, mint egy koponyán. Ezek a lények az üstben születtek, hogy teljesítsék Huoguai parancsát. Sokkal inkább hasonlítottak szörnyekre, mint állatokra. A mellkasukat borító hegek és égésnyomok különös alakzatokba rendeződtek – mintha azonosítójelek lettek volna. Fegyverként kardot, lándzsát, sokan vastag lánckorbácsot viseltek. A Mulanhoz legközelebb álló démon a kőnek csapta a korbácsát, amitől egy adag perzselő szikra pattant a lány arcába.

– Au! – kiáltott fel Mulan, amikor megégette a parázs. Eltakarta az arcát a kezével, aztán az Üst széle félé pillantott. A hegyen sem indulhatott el lefelé, mivel arra a folyó állta útját.

Semerre sem menekülhet! De vajon, ha itt marad, meg tud küzdeni a démonokkal? Van esélye arra, hogy legyőzze őket, és közben elérjen a toronyhoz?

A démonok rávigyorogtak.

– Ide még a szellemek sem jönnek fel – morogta az egyikük. – Téged meg mi szél hozott, halandó katona? Kedved támadt meghalni?

– Szerintem fél. Nézzétek csak a reszkető lábait! Elég vézna is.

– Ne panaszkodj. Huoguai ritkán tálal nekünk lakomát!

– Le fogom vágni a kezét, és megiszom a vérét.

– Nyárson pirítom meg!

– De a szemgolyóját add nekem! Imádom a szemgolyót! Már olyan régen ettem utoljára!

– Túl régen – értett egyet vele a bajtársa. – A legutóbbinál is volt egy kard.

– Inkább fogpiszkáló!

– Jól jönne egy új fogpiszkáló.

Mulannak gyorsan kellett gondolkodnia. Csak úgy menekülhet el, ha leugrik a vulkánról. De az Üstöt még akkor sem hagyta volna el, ha odalent nem hömpölyögtek volna lávafolyamok, és nem várták volna recés hegygerincek, meg szakadékok. Át kell kelnie a folyón!

Hirtelen meghallotta, amint ShiShi nem olyan messze felkapaszkodik a hegy túloldalára. Alig látta, mivel a folyó zavaros vize falként választotta el őket egymástól. Összeborzolt sörénye füstölgött, éles körmei belevájtak a hegy fekete földjébe.

– ShiShi! – kiáltotta Mulan.

Az oroszlán felkapta a fejét a lány hangjára. Amikor meglátta a lány mögött álló démonokat, kikerekedett a szeme.

– Mögötted! – kiabálta. – Használd a kardod! – A szél azonban elnyomta, amit ezután mondott. Mulan csak annyit tudott kivenni, hogy „varázslat”, meg hogy „démonok”.

Az egyik démon lánca Mulan dereka köré tekeredett, és elhúzta őt az Üst peremétől. A lány sarkát a földbe vájva próbálta fékezni magát, majd felemelte a kardját, és a láncra csapott. A lánc szétszakadt, darabjai csörömpölve hullottak a földre. Mulan dacosan nézett a démonokra. Azt nem tudta, hogy melyikük próbálta elhúzni őt, de az üzenetet nem lehetett félreérteni: ideje harcolni.

Mulan visszanyerte az egyensúlyát, és megszorította a kard markolatát, amit egészen átmelegített a hőség és a tűz. Az acélba gravírozott jelek fényesen ragyogtak.

„Használd a kardodat!” – mondta ShiShi. Hát ez meg mit jelent? Idáig is ezzel harcolt. Akkor most mit kellene máshogy csinálnia?

Mulan letörölte a párát a kard lapjáról.

„A legszebb virág az, amelyik a nyomorban bimbódzik” – olvasta fel mormogva a gravírozást. De e szavakból nem tudott meg semmilyen titkos trükköt, amivel legyőzhette volna a démonokat.

Figyelmét visszaterelte az ellenségre. Az első sorban álló démon köpött egyet, hártyás lába a sistergő földbe süppedt. A többiek Mulan lába felé csapkodtak a láncaikkal. A lány megpróbált elugrani előlük, mire a démonok gúnyosan kinevették. A lány hátratántorodott, és majdnem megcsúszott egy csontkupacon.

– Nézzétek, hogy táncol! – nevettek a démonok. – Le ne ess a szikláról, ember! Először meg kell sülnöd egy kicsit.

Mulan mély levegőt vett, és a kard lapjáról visszanéző tükörképére pillantott. Az arcát kosz lepte. Halántékán izzadság csörgött, karjai remegtek a fáradtságtól. Úgy festett, mint aki ki van merülve, és fél.

„Nem épp az a ritka és gyönyörű virág, amire ez a kard várt – gondolta. – De ha így gondolkozom, akkor sosem fogom legyőzni ezeket a démonokat.”

Mulan a kezére nézett. Olyan szorosan szorította a kardot, hogy kifehéredtek a bütykei. Nyelt egy nagyot. „Nem félhetek. Ha félek, minden elvész.”

Amikor Mulan szembeszállt a szellembanditákkal, a kard akkor is ragyogott. De mégis mi az, ami felébreszti a hatalmát?

„A barátaimat akartam megvédeni – emlékezett. – Megtámadtak a zsiványok, én pedig csak úgy felemeltem a kardomat, pedig nem is tudtam, milyen erő lakozik benne.”

Talán ez a kulcs. A kard nem attól kelt életre, ha jói forgatták. Mulan bátorsága és ereje ébresztette fel. Meg kell mentenie Shangot és ShiShit Huoguai karmai közül, és vissza kell vinnie a kapitányt az élők világába, ahol még szükség van rá! Az ösztöne felülkerekedett a kételyein.

Mulan bólintott, hogy biztassa magát, aztán magasan a feje fölé emelte a kardot. „El kell jutnom Huoguaihoz, hogy megvédjem a barátaimat – gondolta. – Segíts, kérlek!’

A kard lassan felizzott, épp úgy, mint korábban. Mulan önbizalma visszatért, és szembenézett az ellenfeleivel.

– Harcolni akartok? Gyerünk, kapjatok el!

A démonok sziszegtek, morogtak, lábukkal a földet söpörték, felkészültek a támadásra. De amint Mulan felé vetették magukat, a penge felizzott, fényesebben, mint a földből fröcskölő láva, ragyogóbban, mint Huoguai tüze. A démonok hátrahőköltek a fénytől.

– Állj! Nem látok!

Mulan a bordájának támasztotta a kard markolatát, és két démon közé döfött vele. A pengével megvágta az oldalukat. A démonok meglepetten üvöltöttek fel, hasukból hamu folyt ki. Mulan ügyesen elkerülte vak támadásaikat. Némelyik démon túl messzire szaladt, leesett a szikla pereméről, és legurult a hegy oldalán.

– Ne nézzetek oda! – kiabálta az egyikük, aki a pajzsát az arca elé tartva próbálta eltakarni a szemét a fény elől. – Nála van a kard! A Ragyogó Nap Kardja!

– A legendás hős visszatért! – sikoltották többen is.

– A hős, akié a Ragyogó Nap Kardja!

Mulan a fülét hegyezte. A hős, akié a Ragyogó Nap Kardja? Az apja mesélt neki régebben egy hősről, aki félig isten volt, félig ember. Több ezer évvel ezelőtt élt, amikor Kína tájain még szörnyek és démonok bóklásztak. A császár megkérte a félistent, akinek harcedzettségét egész Kína ismerte, hogy pusztítsa el az országot fenyegetésben tartó szörnyeket, és küldje Diyuba őket. Az uralkodó, aki maga is égi erővel volt megáldva, egy varázskardot adott a félistennek, ami a nap fényéről izzott. A kard bármit át tudott vágni, még a démonok és a szellemek kardjait is. De erejét csak a félisten hívhatta életre.

Mulan mindig is azt hitte, hogy ez csak egy legenda. De vajon lehetséges, hogy azt a kardot találta meg, ami a történetben is szerepel? Lehet, hogy a félisten Diyuban hagyta, amikor meghalt. Fa Nagyi meséiben mindig megemlítette, hogy még a hősök és a híres harcosok is eltöltenek Diyuban egy kis időt.

„Nem mintha bárkit is meg tudnál kérdezni erről – korholta magát Mulan. – Koncentrálj a harcra!”

Az egyik démon láncára taposott. A többiek, tartva tőle a tisztes távolságot, egy lépést hátráltak.

Mulan a szünetet kihasználva kikötötte a kontyát. A haja a tarkójára omlott. Leoldotta a páncélját, megszabadítva vállát a súlyos tehertől.

A démonok hitetlenkedve bámulták.

– Egy lány?

– Mulan vagyok – emelte a lány a magasba a kardját. Önmagaként, nőként még sosem harcolt – mindig csak úgy, hogy közben fiúnak tettette magát. De többé nem bujkált, nem rejtegetett semmit. Többé már nem félt, hogy veszélybe sodorja magát és a családját.

Az volt, aki mindig is lenni akart.

Lehet, hogy ezt az érzést csak Diyuban élheti át. De tudta, hogy sosem fogja elfelejteni, akkor sem, ha visszatérvén az élők világába, továbbra is Pingnek kell tettetnie magát. Üdítő volt levetni a maszkot, és ettől megjött a bátorsága.

A kardja most még fényesebben ragyogott. A démonok a pajzsuk mögé bújtak a fény elől.

– El akarom érni a kaput a barátaimmal – üvöltötte túl Mulan a jajveszékelést. – Ez az egyetlen lehetőségetek, hogy békében távozzatok.

– Azt hiszed, félünk egy lánytól?

– Senki sem akar élni az ajánlatommal? – Mulan a sziklához dörzsölte a csizmáját. – A ti bajotok.

A démonok egybecsengő kiáltással támadtak.

„Légy bátor!”

Mulan félig behunyta a szemét, és felidézte magában a Shangtól kapott kiképzés hónapjait. A kapitány megtanította a katonáinak, hogyan kell sebesebben futni egy tüzes nyílzápor röpténél; hogyan kell egy egyszerű farúdból halálos fegyvert készíteni; hogyan kell nyíllal átlőni egy levegőbe hajított gránátalmát.

Mulan ezek mindegyikéről azt hitte, hogy lehetetlen. Egészen addig, amíg meg nem csinálta.

„Gyorsaság, kitartás, erő. Pontosság, fókusz, magabiztosság – mondogatta magának. – Én vagyok a folyó sodrása, a tűz dühe. Én vagyok a harcos.”

Mulan várt, amíg a démonok elég közel értek ahhoz, hogy érezni lehessen leheletük rothadó bűzét. Most! Mulan a kövek közül előbukkanó lávába mártotta a kardját, majd előrelendült, és az izzó parazsat a démonok szemébe fröcskölte.

A démonok sikoltoztak, jajveszékeltek a fájdalomtól, és a szemüket legyezték. Néhányan még mindig a lányt támadták, vakon döfködve felé kardjukkal és lándzsájukkal. Mulan kiszemelte az első célpontját. Lábát előrecsúsztatta, szúrt, kivédte a démon támadását, aztán sípcsonton rúgta, és kibuktatta. Ellensége leesett a szikla pereméről.

Mulan épp úgy vágott át a démonok lándzsáin, korbácsain és kardjain, mint a szellembanditákon. Ez meglepte Huoguai katonáit, mivel a lány rengeteg fegyvert tönkretett, mielőtt a démonok magukhoz térhettek volna az első támadásból.

A fortyogó kráterekből újabb, és ezúttal nagyobb démonok léptek elő. Nagyon hasonlítottak a többiekre, bár nekik páratlan számú szemük, fülük és karjuk volt, amiket mintha különböző lényekről vágtak volna le és varrtak volna rájuk: részben medvék, részben tigrisek, részben kígyók voltak.

Mulan megszorította a pajzsát, és a mellkasa elé tartotta. Az óriási démonok övön felül támadtak, a bordáját és az oldalát célozták. Gyengeségük a lassúságuk volt. Mulannak ki kellett használnia kis termetéből adódó előnyeit. Fürge lábmozgásának és gyors észjárásának segítségével szinte mindegyik támadást sikerült kikerülnie. Amikor egyszerre két démon támadt neki, Mulan lebukott, így még azt is sikerült elérnie, hogy ellenségei véletlenül egymásra sújtsanak le. Azzal azonban tisztában volt, hogy csak idő kérdése, mikor győzik le.

Mulan csuklója elfáradt a döfködéstől és a védekezéstől. A pajzsot tartó keze megremegett, amikor eltalálta egy kard vagy egy lándzsa. Izmai görcsöltek, szorítása gyengült. Valaki megcsapta a karját a lánckorbáccsal. Mulan felüvöltött fájdalmában, de nem foglalkozott vele többet, hanem inkább eldobta a pajzsot. Már nem bírta cipelni, így hát csak a kardjára hagyatkozhatott.

A démonok megérezték, hogy fárad. Hárman-hárman mindkét oldalról körülvették.

– Gyenge – mondták. –  – Végezzünk vele!

Támadtak, de Mulan felkészült. Lebukott, és elvágta a démonok vádliját, amikből vér helyett hamu kezdett ömleni. Sikoltásaikból Mulan tudta, hogy sikerült fájdalmat okoznia nekik.

A cél azonban nem az volt, hogy megsebesüljenek. A cél az volt, hogy megállítsa őket.

Mulan a penge lapjához szorította a tenyerét, és belökte a hozzá legközelebb álló démont a bugyborékoló kráterbe. Egy másik háton csapta a korbáccsal.

Mulan összerándult a fájdalomtól. Érezte, ahogy a perzselő lánc a húsába váj. A démon nevetett, majd ismét lesújtott. A lány kitért az útjából, és a kardjával kivédte a csapást. Elrántotta a láncot a démontól, és a dereka köré tekerte.

„Shangnak ezt is meg kellett volna mutatnia a kiképzésen – gondolta zihálva. – Ha kijutok innen, megmondom neki.”

Mulan két másik démonra támadt, kicselezte őket, majd a láncot áthurkolta a lábukon. Amikor a démonok ismét elindultak felé, kivédte a támadásukat, és lelökte őket az Üstről. A démonok egymás után hullottak le a vulkánról, Mulannak azonban nem volt ideje megünnepelni a sikerét. Tanult a hibájából, amit Shan-Yuval elkövetett.

Még egy utolsó démon várt rá. Mulan szerencséje, hogy ez volt a legnagyobb. A lány kihúzta magát, hogy nagyobbnak tűnjön, és leutánozta ShiShi legjobb, legádázabb vicsorgását. A démon válaszul bömbölni kezdett. A kardja olyan széles volt, mint Mulan arca, és valahányszor lecsapott vele, suhogott a levegőben. Mulan kitért a támadás elől, cselezett, leguggolt, miközben a démon a feje félé hadonászott a kardjával. Amikor támadt, a lány elfordult a kráter szélétől, összegörnyedt, és csak akkor vett ismét levegőt, amikor a Démon megcsúszott, és lebucskázott az Üst oldalán.

Mulan zihálva a térdére hajolt. Izzadsága a földre csöpögött. Gyorsan összeszedte magát, és körülnézett, hátha látja valahol ShiShit és Shangot.

Szeme megakadt a vulkán felett sikló Huoguai szárnyán. Aztán megpillantotta Shang kéken derengő alakját és ShiShi csapzott, aranyszín sörényét. A tűzdémon valószínűleg egész idő alatt őket kereste, de Mulan nagy megkönnyebbülésére a barátainak sikerült elkerülniük a démon csapásait, és épségben felértek az Üst tetejére. Mindketten a túloldalon, a folyó jó oldalán álltak. Mögöttük a Youduba vezető torony magasodott.

De hát miért nem indultak el?

– Menjetek! – kiáltotta Mulan. – Itt a lehetőség!

Mulan szavait elnyelte a szél, de Shang felé fordította az arcát, és összevonta a szemöldökét.

„Nem megyünk nélküled” – olvasta a lány az arcából.

– Ne! – mondta maga elé. De tisztában volt Shang makacsságával. A férfi pont olyan makacs, mint ő. A barátai nélküle nem tudják legyőzni Huoguait, de innen nem tud segíteni nekik. Valahogyan át kell kelnie a Reménytelenség Folyóján.

Mulan gyorsan keresett egy utat, amely a folyó felé vezet. Sziklától szikláig szaladt, mindig elbújt, hogy a tűzdémon ne vegye észre. A folyóhoz még könnyű volt eljutni. Az már egészen más kérdés, hogyan jut át rajta. Valamit azonban nagyon gyorsan ki kell találnia, mielőtt még Huoguai megöli Shangot és ShiShit, vagy bedobja őket a folyóba – mert akkor minden elvész.

Huszonnegyedik fejezet

Mulannak fogalma sem volt, hogyan juthatna át a vízen a barátaihoz. A folyó veszedelmes árja meglehetősen széles volt az Üst felett. Átúszni nem lehetett, és a lány nem is látott semmit, amiből tutajt lehetne építeni.

Shang az Üst túloldalán Huoguaijal viaskodott. Lándzsáját a démon szárnyába döfte, majd rántott rajta egyet. A szárny hártyája elszakadt, a hangját Mulan még a folyó zúgása ellenére is hallotta. Huoguai ádáz sikollyal lökte magát a levegőbe, majd tüzét a sebére okádta. Ahogy a lángok kialudtak, a seb begyógyult. A démon szélsebesen kitárta füstölgő szárnyait, és megindult Shang felé. A kapitánynak éppen hogy sikerült elugrania az útjából. Huoguai egy pillanatig csak lebegett a levegőben, majd ismét támadásba lendült. Tüzes vére itt-ott előtört lángoló fejéből és izmos karjaiból. Farkát a kövekre ejtette, és porrá zúzta mindet. Teste olyan hatalmas volt, hogy még ShiShi is eltörpült mellette. Az oroszlán most a démon pusztító tüze elől menekült. Eközben Mulan látta, hogy Shang egy újabb támadásra készül.

„Segítenem kell nekik! – gondolta kétségbeesetten. – Valahogy át kell jutnom a folyón!”

De hogyan?

Ezen a kietlen helyen nem volt más, csak csontok, elhagyott fegyverek, kráterek, kövek és azok a csőszerű karók…

A karók!

A földből kiálló, vékony, hegyes karók olyanok voltak, mint a sztalaktitok, amiket Mulan a Diyuba vezető útján látott. A lány megkereste a legmagasabb karót a közelben: kétszer olyan magas volt, mint ő, ami azt jelentette, hogy nagyjából feleakkora lehetett, mint a folyó szélessége. De épp elég vékony volt ahhoz, hogy Mulan terve működjön. A lány váll izmai megfeszültek, amikor a magasba emelte a kardját, majd lecsapott vele, és tőből kivágta a karót. A rúd könnyebb volt, mint amilyennek tűnt. Ráadásul túl meszes volt, így nem lehetett valami erős. Mulan rendes körülmények között tartott volna attól, hogy kettétörik, de most úgy döntött, ez is jó lesz. Hátrálni kezdett. Kardját az oldalára kötötte, a karót pedig a vállán tartotta úgy, hogy az egyik vége a feje fölött volt. Olyan gyorsan, amilyen gyorsan csak tudott, futásnak eredt a Reménytelenség Folyója felé.

A másodpercek megnyúltak.

Mulan felugrott; akkorát rúgott a térdével, amekkorát csak bírt, hogy minél nagyobb legyen a lendülete. A karó egyik végét beleállította a folyóba; érezte, amint a meszes kő a kráter szélének ütközik. A jeges víz a lábára csapott. Felsikoltott. Néhány perc, és az oszlop eldől. Ha Mulan beleesik a folyóba, akkor Diyu örökre elnyeli.

A lány összeszorította a kezét és a lábát. A víz a bokáját nyaldosta. A sikolyok, amiket korábban hallott, felerősödtek: a vízben ragadt szellemek jajveszékelése volt ez. Mulan nem mert lenézni, igyekezett a szemét a folyó túlsó partján tartani. Csak az a fontos, hogy átjusson a túloldalra, ShiShihez és Shanghoz.

Lendületet vett, izmai égtek, miközben előrelendítette a testét. Felnyögött, és olyan messzire lökte magát, amilyen messzire csak bírta. A folyó feletti pára teljesen körülvette, és elhomályosította a látását. Ez volt a legijesztőbb; Mulan semmit sem látott, és éppen ezért nem tudta, hogy a következő pillanatban vajon elnyeli-e a folyó. Nem tudta, látja-e még valaha a barátait, vagy pedig ez életének utolsó, drága pillanata.

Aztán hirtelen vége lett. Teste egy puffanással földet ért az Üst másik oldalán. ShiShi a fogával megragadta a lányt, elhúzta a kráter pereme mellől, és egy kőhöz nyomta.

– Bújj el, mielőtt meglát!

– El kell jutnunk a toronyhoz! – mondta reszketve Mulan. A kezében még mindig a karót szorongatta. Eldobta, és adott magának egy percet, hogy összeszedje és kifújja magát. – Elterelem a figyelmét.

– Nem! – mondta Shang. – Huoguai észrevesz! Ő őrzi a tornyot. Valahányszor közelebb merészkedünk, ránk támad. Túl erős!

– Biztos van gyenge pontja…

– Mozdulj! – kiáltott fel Shang.

ShiShi fellökte a lányt. Néhány másodperccel később egy szikla csapódott be az égből, épp arra a helyre, ahol Mulan az imént ült.

– Attól tartok, itt a vége, kiskatona – szólalt meg a védelmező, és nyelt egy nagyot. – Hősies próbálkozás volt.

– Nem. – A lány megtörölte az arcát. A folyó párájától csúszós lett a keze. Támadt egy ötlete.

ShiShi idegesen nézelődött a búvóhelyük rejtekéből.

– Jön!

– A folyó – mormogta Mulan.

– Mit mondtál? – kérdezte az oroszlán. A föld sisteregni kezdett, ezért ugrott egyet. – Nem hallok semmit, mert éppen összeomlik körülöttünk a világ!

– Bele kell csalogatnunk a folyóba!

ShiShi felmordult.

– Megőrültél, kislány?

– Van értelme! – mormogta Shang. – Szét kell válnunk. Ti a torony felé mentek. Én belecsalom Huoguait a vízbe.

– De mi van, ha ő dob bele téged? – tiltakozott Mulan.

– Nem tudsz repülni!

Shang arca meglágyult.

– Bízz bennem!

– Várj – mondta Mulan, és felállt. – Veled tartok.

A férfi bólintott, mintha Mulan nem is az újonca lenne, hanem vele egyenrangú kapitány.

– Akkor együtt. – Ahogy e szavak elhagyták Shang száját, egy villám eltalálta és elporlasztotta a rejtekhelyüket. Az égből Huoguai nevetése hallatszott.

ShiShi futásnak eredt, átkozódva próbálta utolérni Múlani és Shangot.

– Várjatok!

Mulan kiabálni kezdett, hogy magára vonzza a démon figyelmét.

– Itt vagyok! A katonáid nem öltek meg!

A kapitány áthajolt az Üst pereme felett. Feje vészesen közel volt a folyóhoz. A fekete víz iszonyú erővel zúdult alá a vulkán oldaláról. Huoguai csapott egyet a szárnyával, és ismét Shang felé vette az irányt. Nyilvánvaló volt, hogy a folyóba akarja lökni.

– Most! – kiáltotta Mulan. Parancsára mindenki támadásba lendült. ShiShi a démon egyik szárnyát célozta meg egy sziklával, a lány pedig a másikat a kardjával.

A tűzdémon csapkodva a vízbe esett, de aztán összeszedte magát, és ismét a levegőbe emelkedett, bár nem repült túl magasra, hiszen előbb be kellett gyógyítania a sebeit.

Mulan odarohant, és kirántotta a kardját Huoguai szárnyából, aztán addig döfködte a markolatot a démon hasába, amíg az vissza nem tántorodott a folyóhoz. Sziszegve dülöngélt, de közben sikerült körbetekernie a farkát Mulan derekán. Magával akarta rántani a mélybe.

– Mulan! – kiáltotta Shang.

A lánynak ezúttal nem kellett rugdosásra és karmolászásra vesztegetnie az idejét, hiszen nála volt a kardja. A démon szárnya és bokája felé sújtott vele, de Huoguai nem állt meg. Szárnyai ráfeküdtek az erős széláramlatra. A lány észrevette, hogy a folyó felett repülnek. Látta a fekete vízesést, mely néhány felhőn áttörve zúdult Diyu örvénylő mélye felé. Mulan nyelt egyet, és abbahagyta a démon csépelését.

– Mulan! – kiáltotta Shang a folyó partjáról. – Mulan, ugorj!

A kapitány a lány ugróbotját tartotta a feje fölött. A folyó partján állt, nagyon közel a gyilkos sodráshoz.

– Kapd el a botot! – kiáltotta ShiShi.

Mulan rúgkapálni kezdett a levegőben, hátha a súlyával sikerül az Üst és Shang felé húznia Huoguait. A démon hirtelen még jobban megszorította a lány derekát, majd karmos kezét kinyújtotta Shang felé, hogy a folyóba lökje. A férfinek ugyan sikerült elugrania az útjából, de Mulan pánikba esett. Nem szerette volna, ha a kapitány az életét kockáztatja azért, hogy ő ne essen az Üstbe. Tudta, hogy tennie kell valamit, mielőtt Huoguai eléri Shangot. Felemelte hát a kardját, és a démon farkába szúrta.

A bestia felüvöltött, és egy pillanatra elvesztette az irányítást a saját teste felett. Mulan letekerte a farkát a derekáról, és a szárnyára vetette magát. Huoguai elvesztette az egyensúlyát, és megpördült a levegőben. A lány kapaszkodót keresett. A démon ujjaiból és farkából lángok törtek elő. Amikor visszanyerte az egyensúlyát, a szárnyához kapott, és megpróbálta leszedni róla Mulant. Tűzcsóvákat fröcskölő farka ide-oda csapkodott.

A lány elkapta a démon farkát, és a lángokat a szárnya felé irányította. Füst töltötte meg a levegőt, és Mulan érezte Huoguai elszenesedő szárnyának szagát. Fájni ugyan nem fájt neki, de legalább elterelte a figyelmét. Mulan kihasználta az alkalmat, hogy a démon nem tudja megfékezni, és a kardját a szárnyába döfte. Érezte, ahogy a penge átvágja a vastag izmokat, majd megakad a csontban. Gondolkodás nélkül megrántotta a kardot, és félbevágta a démon szárnyát.

Huoguai fülsiketítő sikoltás kíséretében zuhanni kezdett. A levegőben pörögve száguldott a folyó felé. Mulan a megmaradt szárnyába kapaszkodott, és megpróbálta az Üst irányába kormányozni, hátha akkor még idejében le tud ugrani róla a földre. A démon azonban ellenállt, így továbbra is a folyó és a vízesés felé tartottak. Huoguai ismét megpróbálta elkapni Mulant a farkával, hogy aztán magával ránthassa.

Mulan már látta, hogy nem fog sikerülni. Nézte Shangot, aki igyekezett minél magasabbra nyújtani a karót, hogy a lány elkaphassa a végét. De hiába, hiszen a folyó így is az útjukban állt. Mulan egyenesen a tajtékzó áradat felé tartott, ahonnan már csak a fekete vízesés sodorná még mélyebbre. Ezzel Shang is tisztában volt, így hát a fogát csikorgatva elrugaszkodott, és a vízesés fölé ugrott, hogy még magasabbra tudja nyújtani a botot Mulan felé.

Minden nagyon gyorsan történt. Mulan nyekkenve a rúdnak csapódott, nagyon megütötte a mellkasát. Igyekezett a karjával és a lábaival is átölelni a karót, hogy megtámassza magát.

– Tarts ki! – kiáltotta Shang.

A lány csúszni kezdett, de sikerült biztosabb fogást találnia a rúdon. A férfi a vízesés fölött lebegett!

– Tarts ki! – ismételte. – Lehúzlak a földre!

Hirtelen elérte őket egy hullám. Shang megingott, mivel nem volt hozzászokva földöntúli képességeihez. A rúd megremegett, Mulan pedig felsikoltott, mikor a lába elmerült a folyó jeges vizében. A mélybe pillantva még mindig látta a levegőben pörgő Huoguait, akit időnként elkapott a vízesés sodrása. Ez bizony hosszú zuhanás lesz!

– Engem nézz, ne a démont! – kiáltotta Shang. Sápadt kék alakja ragyogott a folyó felett. – Elkaplak! Tarts ki!

Mulan a karóba kapaszkodva lógott a szakadék felett.

A kőszerű anyag poros volt. A lánynak összeszorult a mellkasa. Centiről centire araszolni kezdett a rúd közepe felé, ahol az egy kicsit vastagabbnak tűnt.

– Nem fog megtartani!

– Már majdnem ott vagyunk – biztatta Shang, aki továbbra is az Üst felé tartott. – Tarts ki! Csak még egy kicsit!

Mulan érezte, ahogy a rúd megreccsen az ujjai alatt, ezért rá sem mert nézni. Shang már olyan közel volt az Üsthöz, hogy a köpenye a földet súrolta. Csak még egy lépés, és ShiShi lehúzza őket a biztonságos, szilárd talajra.

De a rúd kettétört. Mulan felsikoltott.

Huszonötödik fejezet

A lány Shang keze után kapott, de ujjai átcsúsztak a férfi ujjai közt. Hiszen a kapitány lélek volt, alig több mint puszta árnyék; nem érinthették meg egymást. Mulan háta mögött a folyó tajtékzott, készen arra, hogy magával ragadja őt.

A Feledés Asszonya azt mondta, hogy ami Diyuhoz tartozik, azt Shang is meg tudja fogni. Mulan kardjához tehát hozzáérhet!

– Kapd el a kardom! – kiáltotta a lány.

Shangnak épp időben sikerült megragadnia a lány oldalán lógó pengét.

– Megvagy! – sziszegte összeszorított fogai közt.

A fegyvert szorongatva addig emelte Mulant, amíg el nem érte az Üst köves káváját. A lány a szikla pereméhez gurult, tenyerét a földre tapasztotta, és lenézett a mélybe.

A zuhatag alján, a folyó fekete vizében Huoguai vergődött. Arcából füst tört fel, miközben a hullámokkal hadakozott. Aztán elvitte a víz.

Mulan megkönnyebbülten sóhajtott.

– Ez meleg volt!

– Sok hülyeséget csináltál már – csóválta a fejét Shang –, de most majdnem megöletted magad.

A lány elvigyorodott.

– Nem hagyhattam, hogy Huoguai Diyu mélyébe taszítson téged.

– Nos, szép munka volt. Legyőzted.

– Ketten győztük le. – Mulan mély levegőt vett, hátha attól lelassul a szívverése. Vigyora lágy mosolygássá változott.

– Az előbb repültél.

– Én… nem tudom, hogy csináltam – dadogta Shang.

– Aggódtam miattad. Amikor megláttam, hogy mindjárt a folyóba pottyansz, én… ugrottam egy nagyot.

– Te is a folyóba eshettél volna.

– De megérte kockáztatni. Fontos vagy nekem. – A kapitány összerándult, amikor rájött, hogy elszólta magát. Megköszörülte a torkát, majd egyik lábáról a másikra állt. – Úgy értem, a katonám vagy. Te is ugyanezt tetted értem. Éppen most. Köszönöm.

– Szívesen. – Mulan nem bírta megállni, hogy ne vigyorogjon Shang szégyenlőssége láttán. Valamiért úgy érezte, menten elolvad, amikor a férfi azt mondta, hogy fontos neki.

– Jól vagy? – kérdezte a kapitány.

– Oda a büszkeségem – válaszolt ShiShi a lány helyett. Fújtatva, mogorván rázta összecsomósodott sörényét. – De épségben vagyok.

Shang visszaadta Mulannak a kardját.

– Megsérültél – állapította meg, a lány horzsolásaira bökve.

– Ráérünk még miattam aggódni – mondta Mulan. – Nézd!

Az égre mutatott. Most, hogy legyőzték Huoguait, az égbolt egy kicsit világosabb lett. Vöröses színe kékre váltott, a felhők pedig eltűntek róla, mintha csodás nyári nap lenne. A füst eloszlott, és még a kráterek és a kémények sistergése is abbamaradt.

Végre egy tűzdémon sem védte a tornyot. A hold fénye megvilágította az épület fekete köveit, rézsútos sugara egy kis fémtáblácskára vetült, amit a bejárat elé szúrtak a földbe. Mulan és a barátai fáradtan vonszolták magukat a lépcső irányába.

– Youdu, a Holtak Városa felé – olvasta Shang, majd szünetet tartott. – Ott… laknak a szellemek? Mielőtt a Mennybe mennének?

– A legtöbbjük – válaszolta ShiShi.

– A legtöbbjük?

– Youdu polgárai legfőképpen azért lakhatnak a városban, mert nem jár nekik semmilyen kínzás, ami miatt Diyu más termeiben kellene tartózkodniuk. De még azt sem érdemelték ki, hogy a Mennybe mehessenek.

– Vannak olyan szellemek, akik sosem jutnak el Youduba?

– Akik nagyon jók – válaszolta ShiShi –, és akik nagyon rosszak.

Shang nem mondott semmit, de feszült arccal tűnődött.

„Attól fél, hogy nem fog sikerülni – gondolta Mulan. – Nagyon sok időt vesztettünk, mikor Huognaijal csatáztunk.”

A lány felpattant, nem törődve sajgó testrészeivel.

– Gyerünk – mondta. – Csak nem akartok ezen a szinten maradni?

– Gyorsabb lennék, ha nem állnál az utamban – krákogta ShiShi, és elindult felfelé a keskeny lépcsőn. – Vagy emlékeztetnem kell téged, hogy nekem négy lábam van, neked pedig kettő? – Az oroszlán hármasával szedte a fokokat Mulan mögött.

A lány tenyerével a torony falának támaszkodott, úgy lépkedett felfelé a csigalépcsőn. Poros ujjait a nadrágjába törölte, majd hátrapillantott a kapitányra.

Shang könnyedén tartotta a lépést. A morgó és krákogó ShiShivel ellentétben azonban csendben maradt. Sűrűn pillantgatott az egyre feketedő holdra.

Mulan követte a férfi tekintetét az égre. A torony tetején volt valami fényes, ami visszatükrözte a hold halvány sugarait. A lány először azt hitte, csillag, de Diyu egén nem voltak csillagok.

„Lehet, hogy egy tükör?” – tűnődött. A Tehetetlenség Hídjáról látott valamit, ami tükörre hasonlított. De azóta nem sokat gondolt rá, sőt, most sem igazán törődött vele. Végtére is, mit keresne egy tükör a Diyu kapuja felé vezető úton?

Huszonhatodik fejezet

Mulan már kezdett hozzászokni ahhoz, hogy mennyire megváltozik körülöttük minden, amikor átkelnek Yama király portáljain. De most igencsak meglepődött, amikor az ajtó mögött egy békés, csendes templombelsőt talált.

Az oszlopok körül arany szemű, zöld sárkányok keringtek, a lépcsőzetes, csempézett mennyezetről sárga lámpások függtek. A templom közepén egy óriási, Yama királyt ábrázoló szobor állt; a pupillái akkorák voltak, mint egy-egy káposzta, frissen polírozott szakálla pedig ragyogott a fényben. Mulannak azonban nem csak a szobor fényűző mérete szúrt szemet.

– Még sosem láttam mosolyogni Yama királyt – morogta a szemöldökét ráncoló ShiShi, aki mintha Mulan szájából vette volna ki a szót. – Szerintem ezt a szobrot még azelőtt készítették, hogy az istenek Yamára bízták volna az Alvilág trónját.

– Azelőtt hol volt?

– A legenda szerint nagy tudós volt – válaszolta ShiShi.

– Egyeneslelkű, igazságos, és nagyon értett a könyveléshez. Ezért a Nyolc Halhatatlan idehelyezte őt, hogy az örökkévalóságig jegyzetelje az Alvilág történéseit.

Mulan hirtelen mélyen együttérzett a királlyal. Ez bizony nem könnyű feladat!

– Már nem csodálkozom, miért olyan mogorva mindig.

– Így van.

A narancsos tálak és rizsboros csészék, amiket az emberek a királynak áldoztak, ott álltak a szobor körül, temérdek füstölő között. A falat több száz bronz dombormű díszítette, amik szintén mind Yamát ábrázolták.

– Ez egy jel – mondta Mulan, és közelebb lépett a falhoz.

– Az összes ajtót, amin átkeltünk, ilyenek díszítették.

– Az is lehet, hogy egyszerűen Yama király dicsőítésére vannak itt – mondta ShiShi, és kirázta a sörényéből a hamut.

– Kétlem, hogy ilyen egyszerűen megtalálnánk a portált.

ShiShinek talán igaza volt. Minden egyes díszen kis fémtáblácska lógott. Olyanok voltak, mint a portálok ajtajára szögeit plakettek, viszont szép, piros bojtok is lógtak rajtuk, így nagyon hasonlítottak azokra a kívánságkártyákra, amiket Mulan még odahaza, a faluban látott. Felemelte az egyiket.

„Kérlek, hadd találkozzam az anyukámmal a Mennyekben”

„Könyörgök, Yama király, ne küldd a fivéremet az Üstbe!”

„Hozzád imádkozom, Yama király, hogy gondoskodj a családomról! Hagyd, hogy a fiaim és a lányaim szép kort éljenek meg.”

Mulan meghatódva eresztette le a plakettet. Valóban kívánságok voltak rajtuk, a Youduban élő szellemek imái.

A lány észrevette, hogy Shang is a könyörgéseket olvasgatja. Egyesével végignézte őket, mintha keresne valamit, amit felismer.

ShiShi megpillantotta a tükörképét egy szürke vizű tócsában, ami a nagy, lopótökből készült kulacsokat vette körül. Összeráncolta a szemöldökét, és a szoborra sandított.

– Esküszöm, hallom, ahogy nevet rajtam.

Mulan is hegyezni kezdte a fülét. Valóban hallott valami morajt, de az nem a szoborból jött.

– Szerintem ez csak a kinti zaj. – Átvágott a templomon, és kilépett a végében nyíló ajtón. A sötétkék ég olyan fényes volt, mint amilyennek a Tehetetlenség Hídjáról látta. A csillagok úgy ragyogtak odafenn, hogy Mulan már-már ki tudta venni a tigrisek, madarak, teknősök és sárkányok képeit, amelyekről gyermekkorában olvasott.

Shang azonban csak állt a falnak dőlve, és ismét a holdat bámulta.

– Shang?

– Hmm?

– A holdat nézed.

– Itt valahogy annyira más – válaszolta. – Nagyobb, fényesebb. De több is rajta az árnyék. – Állát az ég keleti fertálya felé emelte. – Az az a híd, amin keresztül Diyuba jöttél?

– A Tehetetlenség Hídja – ismerte fel Mulan a felhőket átszelő kőhidat. Valóban lehetséges, hogy a kijárat nem a templomban van!

A lány lesietett a lépcsőn, ki a város utcáira.

– A híd a századik szinten van. Ha már látjuk, biztosan kell lennie egy útnak, ami oda vezet.

– Végre! – sóhajtotta ShiShi. – Nem ártana már egy kis friss levegő! Merre menjünk?

Mulan megtorpant az utcán, mivel erre a kérdésre ő sem tudta a biztos választ.

„Kövessétek a holdat” – szólt Ren útmutatása. De Youduban mindenütt ott volt a hold. Sőt, Mulan azt is észrevette, hogy itt minden ajtót Yama király arca díszíti. „Nagyszerű” – gondolta, de azért kihúzta magát. Nem adja fel!

– Megkérdezzük – mondta. – Biztos van itt valaki, aki tudja az utat!

A gond csak az volt, hogy túl sok ember volt körülöttük. A város a látóhatárig nyújtózkodott. Youdu élénk színű papírsárkányai, kék cserepes tetői és nap alakú lámpásai üde hangulatot kölcsönöztek a városnak. A koszos utcákon kufárok járkáltak, uborkával, hallal és naranccsal megrakott kocsik közlekedtek fel-alá. Riksákat hajtó, molnárkocsit tologató, vizes és lisztes vödröket cipelő szellemek lökdösték egymást. A hentesek malacképű démonok voltak, akik csirkét és kacsát vágtak. A háztetőkön kísértetek madzsongoztak, a sarkon pedig három nyúzott tekintetű szellem tésztabatyut gyúrt eladásra.

– Nincs időnk minden szellemet és démont kikérdezni – mondta ShiShi. – Hamarosan megvirrad az élők világában. A hold már…

– Tudom – mondta Mulan az égre pillantva. A holdnak már csak egy vékony sávja látszott. A többi részét eltakarta a sötétség. – Hadd gondolkozzak egy kicsit! Ez a kapu előtti utolsó szint, tehát biztosan mindenki azon töpreng, hogyan juthatna ki innen. Valaki biztos tudja!

Mulan megpillantott egy szellemet, aki egy kosár répát cipelt, és odament hozzá.

– Elnézést, uram. Tudja, hogyan jutunk el a…

– Figyelj a lábad elé! – ripakodott rá a szellem, és köpött egyet. – Útban vagy!

Mulan összevonta a szemöldökét, de azért fejet hajtott.

– Bocsánat. Mi csupán a századik szintre vezető utat keressük.

Egy másik szellem meghallotta a beszélgetésüket, és elvigyorodott.

– Hát nem így vagyunk ezzel mindannyian? – kérdezte. – Majd akkor jutsz oda, ha Yaina király úgy dönt, készen állsz.

Alkujuk szerint Mulan erre sosem fog készen állni.

– Ez az egyetlen módja? – faggatózott. – És mi van a híddal?

A szellemek oda sem néztek.

– Mi lenne vele?

– Arra nincs ajtó?

A szellemhölgy megvonta a vállát.

– Az a szóbeszéd járja, hogy a Tükrök Terme ezen a szinten van.

– A Tükrök Terme? – csatlakozott hozzájuk egy újabb szellem.

Mulan kérdése kicsi, de lelkes hallgatótársaságot vonzott össze.

– Még ha ezen a szinten is van, ki akarná kiállni a próbáját?

– Jobb várni – mondta a répát cipelő szellem. – Hallottam, hogy ha nem teljesíted a próbát, Yama király örökre a tükörbe zárja a lelked.

– Merre van?

– Én arra tippelek, hogy a Világi Igazság Udvarának közelében – mutatott észak felé a szellemhölgy. A városnak azon a részén, az alacsony lakóépületek közül pagodák és pavilonok csúcsos tetői emelkedtek a magasba. – De én a helyedben kétszer meggondolnám, hogy odamenjek-e.

– A Tükrök Terméből senki sem jut ki – mondta vészjósló hangon az egyik szellem. – Várnod kellene. Majd egyszer rád kerül a sor.

– Végtére is, nem sietünk – mondta egy másik Mulant fixírozva.

De a lány már megkapta azt, amiért jött, és indulni készült.

– A Tükrök Terme – ismételte. – Köszönöm! – Kilépett a tömegből, és csatlakozott a barátaihoz, akik a gyümölcsösbódé mellett várakoztak rá. Meg akarta kérni Shangot, hogy repüljön fel az egyik háztetőre, és nézzen szét, hátha meglátja a Tükrök Termét, de aztán észrevette, hogy a férfi valami másra figyel.

Mulan tompa fájdalmat érzett a torkában. Legyőzték Huoguait, és már csak egy köpésre vannak a kaputól. De mégis, amióta elhagyták az Üstöt, Shang mintha nem lett volna önmaga. Sosem volt az a fajta férfi, aki kimutatja az érzelmeit. Általában, amikor a gondolataiba merült, egy újabb harci stratégián töprengett, vagy az ellenség gyengeségeit elemezte, hogy sikerre vigye a csapatát. De most, hogy a legtöbb csatát már megvívták… miért viselkedett úgy, mint akinek a figyelme elsiklott valami fontos dolog felett?

Mulan aggódva lépett oda hozzá.

– Shang…

– Visszajöttél? – szólt közbe ShiShi, aki szemmel láthatóan nem foglalkozott azzal, hogy mi lehet a kapitány fejében. – Mit tudtál meg?

Mulan leengedte a kezét.

– Meg kell találnunk a Tükrök Termét.

– Van bármi ötleted, hogy merre van?

– Az egyik szellem azt mondta, hogy a Világi Igazság Udvarának környékén kell keresnünk.

ShiShi bólintott, és elindult a nyüzsgő utcán. Mulan a kapitány mellett lépkedett.

– Mi a baj? – kérdezte csendesen. Shang összepréselte az ajkait.

– Semmi.

– Attól félsz, hogy nem érünk időben a kapuhoz? – kérdezte a lány, miközben kikerült egy csoport kereskedőszellemet. – Odaérünk.

– Nem erről van szó – pislogott Shang. Mulan hátrapillantott, hogy megnézze, mi kötötte le az imént annyira a férfi figyelmét. Egy idősebb szellem volt az; a szakálla rövidre volt nyírva, mint Li tábornoké, és vezetőkhöz illő, piros köpenyt is viselt. A lány most már mindent értett.

– Az apádról van szó, igaz? Szerinted itt van?

– Nem – mondta Shang. – Azt mondtad, elbújt Yama király elől, mielőtt a Mennyekbe ment, és hiszek neked. Én csak…

– Mi az?

– Csak reménykedtem benne, hogy láthatom. Mielőtt elhagyjuk Diyut.

Mulan egészen elérzékenyült a férfi vallomása hallatán, és a szívét elöntötte a szomorúság. Tehát ez járt az eszében! Annyira lekötötte őket a sietség, hogy közben eszébe sem jutott, hogy Shang esetleg találkozni szeretne az édesapjával. Most, a kapu felé közeledve bizonyára nagyon nehéz végleg elengednie az apját, akitől el sem köszönhetett.

– Szétnézhetünk, hátha itt van.

– Nincs már időnk. Youdu túl nagy. Egyébként meg, az apám minden bizonnyal már a Mennyekben van.

Mulan nyelt egyet. Fogalma sem volt, hogyan nyugtathatná meg Shangot.

ShiShi meglassult előttük. A lány látta, hogy az oroszlán a fülét hegyezi, hallgat valamit.

– Mesélj az apádról, Shang – kérte Mulan. – Én keveset beszéltem vele.

A férfi habozott.

– Kiskoromban alig… alig láttam. És amikor velünk volt, akkor is annyira aggódtam, hogy elrontok valamit, vagy hogy nem fogok megfelelni az elvárásainak. – Mély levegőt vett.

– Bárcsak több időt tölthettem volna vele! Mindig távol volt, a szolgálatát teljesítette. Azt hiszem, azért akartam én is katona lenni, hogy többet lássam. Akkor elérhettem volna, hogy büszke legyen rám. De erre már sosem lesz lehetőségem.

ShiShi megállt.

– Az apád büszke rád – mondta komoran. – Épp annyi idős volt, mint te, amikor a védelmezője lettem. Makacs és rettenthetetlen volt, ebben is rá ütöttél. Mekkorákat csatáztunk! Az apád ritkán hallgatott rám, de büszke, becsületes és határozott ember volt. Én is nehezen viselem a halálát. Olyan sok mindenben hasonlítasz az édesapádra, Li Shang! Valahányszor rád nézek, őt látom. És ez enyhíti a fájdalmam.

Mulan látta, ahogy Shang szeme csillog a meghatódástól, de közben próbálta elrejteni az érzéseit. Mulan megérintette a karját. Ki akarta fejezni, hogy számíthat rá – még akkor is, ha a férfi nem érezte az érintését.

– Köszönöm – mondta Shang csendesen. – Köszönöm mindkettőtöknek.

A csapat egy idő után megállt. Az utcatáblák szerint néhány saroknyira voltak a Világi Igazság Udvarától. ShiShi már indult volna tovább, de Shang az egyik csúcsos tető felé mutatott. A tetőn szellemek szerencsejátékoztak.

– Az ott nem a te ősöd, Mulan?

Valóban Ren volt az! Szalmakalapot viselt, ami eltakarta kopasz fejét, de Mulan felismerte sovány, csuhás alakjáról.

– Ren? – kiáltott oda neki. – Ren testvér?

Felmenőjének elkerekedett a szeme, amikor megpillantotta. Valamit mormogott a barátainak, aztán zsebre vágta a zsetonjait, és legyezője mögé rejtette az arcát.

– Ren, tudom, hogy te vagy az. – Mulan felugrott a ház egyik tartógerendájára, és mászni kezdett Ren és a barátai félé. Amikor a férfi észrevette, hogy közeledik, pánikba esett, és átmenekült egy másik háztetőre. A lány azonban gyorsabb volt. Felvette Ren botját, amit a szellem elfelejtett magával vinni, és kigáncsolta vele. Ren feljajdult, majd szégyenlősen lerepült a tetőről.

– Nahát, Ping testvér, micsoda meglepetés, hogy itt látlak!

Shang a gallérjánál fogva megragadta a szellemet, és a levegőbe emelte.

– Úgy emlékszem, azt mondtad, csak a kilencvenhetedik szintig mehetsz fel.

Ren idegesen nevetgélt.

– Igazából Liwei mondta ezt, kapitány.

Shang azonban nem érte be ennyivel.

– Hazudtál nekünk!

– Nos, igen… Nézd, kapitány. Ez egy hosszú történet. – Ren a nyakához kapta a kezét, mivel Shang egyre jobban szorította a gallérját. – Ah! Elég nehéz úgy elmesélni… hogy közben fuldoklom!

Mulan csípőre tette a kezét.

– Ereszd el, Shang.

A kapitány elengedte a szellemet. Ren erre ismét megpróbált elmenekülni, de Shang rálépett a csuhájára.

– Ne fáradj – mondta. – Hacsak valóban nem hiszed, hogy gyorsabban futsz, mint én.

– Értettem. – Ren leporolta a csuháját, és kiegyenesítette a gallérját.

Most szembe kellett néznie Mulannal. A lány dühös volt rá amiatt, hogy milyen nagy veszélybe sodorta őket. Nem figyelmeztette őket, hogy mi vár rájuk az Üstben, sőt, azt állította, hogy nem esik útba. Több időt is veszíthettek volna ott, vagy ami még rosszabb, meg is halhattak volna!

Mulan keresztbe fonta a karját.

– Miféle szerzetes vagy te, Ren, hogy hazudsz nekünk?

– Ő-őszintén, Ping testvér, nem hittem, hogy itt találkozunk. – A szellem próbálta összeszedni magát. – Látod, sajnos nagy szerencsejátékos vagyok, és szép kis summával tartozom Jiaónak.

A lány felnézett, és megpillantotta Jiaót, a szemüveges szellemet, akivel először a Tehetetlenség Hídján találkozott. Jiao görbe mosolyra húzta a száját, és integetett.

– A szellemek fogadni kezdtek arra, hogy meddig jutsz el Diyuban, mielőtt megölnek – mesélte Ren, és feltűrte a ruhája ujját. – Én pedig fogadtam Jiaóval, hogy legyőzöd-e Huoguait. – Shang tekintetét látva Ren idegesen megköszörülte a torkát. – Természetesen arra fogadtam, hogy legyőzöd! A szellemek szeretnek szerencsejátékozni, tudod. Így gyorsabban telik az idő. De ha túl sok a tartozásom, nem hagyhatom el az Alvilágot.

Nem meglepő, hogy oly sok szellem próbálta akadályozni az útjukat. Hiszen meg akarták nyerni a fogadást! Szó sem volt arról, hogy Jiao vagy bárki mérges lett volna rájuk.

– Hadd találjam ki – mondta Mulan, és visszaadta Rennek a botját. – Jiao is arra fogadott, hogy nem érjük el a kaput. És azt mondta, ha tévútra vezetsz minket, akkor elengedi a tartozásodat.

– Nem vezettelek tévútra benneteket.

Mulan ismét keresztbe fonta a karját.

– Szándékosan az Üstbe küldtél minket, pedig mehettünk volna másfelé is!

– Nem volt szándékos! – tiltakozott Ren. A botjára támaszkodott, levette a kalapját, és a mellkasára szorította. – Figyelmeztettelek, hogy át kell kelnetek néhány kellemetlen termen.

– Nem szóltál nekünk Huoguairól – sziszegte Shang a fogai közt.

Ren összerándult.

– Reménykedtem, hogy elkerülitek…

– Kikerülni egy tűzdémont? – csattant fel ShiShi. Álmodban lehet.

– Ez volt a leggyorsabb út – magyarázkodott a szellem, és igyekezett minél kisebbre összehúzni magát ShiShi és Shang pillantásának kereszttüzében. De aztán összeszedte magát, és egymásnak nyomta a két tenyerét. – Különben is, bíztam abban, hogy legyőzitek.

ShiShi megköszörülte a torkát.

– Valóban?

Ren úgy tartotta maga előtt a kalapját, mint egy pajzsot.

– Ping testvér – kezdte –, te nagyon okos vagy. Mindenki nagyon boldog, hogy legyőzted a démont. Ezek után sokkal könnyebben utazhatunk majd Diuyban.

– Tehát, hála neked, a lány egy hős? – csattant fel az oroszlán. – Mindannyiunkat megölethettél volna!

– A lány? – ismételte Ren. Mulan sóhajtott. A legjobb lesz, ha tisztázza a dolgokat a felmenőjével.

– Én vagyok Fa Mulan. Papa helyett léptem a seregbe, és csak azért hívattam magam Pingnek, hogy senki se fogjon gyanút.

Ren kifújta a levegőt.

– Tehát hazudtál a felmenőidnek? Ismerős.

– A jó érdekében hazudott – vágott közbe Shang. Nem azért, hogy kifizesse a szerencsejáték-adósságait. Ti ketten nem vagytok egyformák.

Mulan leengedte a kezét.

– Ren, szükségünk van a segítségedre. El kell jutnunk a századik szintre. Ismered az utat?

– Attól tartok, nem – mondta a szellem, és visszavette a kalapját. – Tényleg nem. Amint tudjátok, a szellemek itt várakoznak, amíg fel nem mennek a Mennyekbe, vagy vissza nem térnek a Földre. Csak akkor mehetünk fel, ha Yama király megengedi.

– Nincs időnk megvárni – vakkantotta ShiShi. Mulan azonban megőrizte a nyugalmát.

– Az egyik szellem említett valamit a Tükrök Terméről.

Ren grimaszolt.

– Oda akartok menni?

– Tudod, hogy merre van?

– Mindenki tudja. A Nyugati Gyöngy Negyedben. – Ren bizonyára látta a remény szikráját Mulan szemében, mert gyorsan hozzátette: – De ne örülj annyira! A legenda szerint aki bemegy oda, az többé nem jön ki.

– Egy próbát megér. Oda tudsz vezetni minket?

– Nincs messze. Megmutathatom, ha, öö… ha lennél olyan kedves, Li kapitány, és öö, lelépnél a csuhámról. – Shang ránézett, és felemelte a lábát. Ren nyelt egyet, aztán bólintott, és elindult. Bottal járó szellemhez képest igen gyorsan mozgott. Elindult a piacon keresztül Youdu központja felé, amíg el nem értek egy kavicsokkal kirakott ösvényhez, amit nagy, aranycserepes tetejű pagodák szegélyeztek. A legmagasabb épület előtt szellemek hosszú sora kígyózott.

– Miért állnak sorba? – kérdezte Mulan, aki csak futva tudott lépést tartani a szellemmel.

– Ez az Igazság Terme – válaszolta Ren, és a legmagasabb pagoda felé mutatott. Az udvarán hatalmas gongok álltak.

– Arra várnak, hogy Yama a Mennyekbe engedje őket.

A lány mellett álló Shang feszülten pillantott végig a szellemek során, de nyomát sem látta Li tábornoknak.

Ren élesen jobbra kanyarodott egy sikátorba, aztán átvágott egy téren, felsétált hét lépcsőn, és megállt egy antikvitás előtt, ami felett rongyos, piros és barna napellenző feszült.

– A Tükrök Terme – olvasta ShiShi a bolt ajtaján. – Ez egy üzlet!

– Én szóltam, hogy ez csak legenda – válaszolta Ren.

– Most pedig menjünk, mielőtt meglát minket a boltos, és… – A szellem azonban nem tudta befejezni a mondatát. Az ajtóban feltűnt egy fekete egyetemi kalapot viselő öregember, a boltos.

– Mit ácsorogtok itt, a boltom előtt, huligánok?! Nem látjátok, hogy zárva vagyunk?

– Ki szeretnénk jutni Diyuból – mondta Mulan. – Azt reméltem, tudsz nekünk segíteni.

A boltos feltolta a szemüvegét az orrán, és Mulan felé fordította a fejét.

– Miért segítenék egy halandónak? Halandók nem jöhetnek Youduba. Attól tartok, riadót kell fújnom.

– Ne! – kiáltotta Ren, és az ajtóba ugrott, hogy a boltos ne érje el a csengőt. – Zhen, ez egyedi eset. A lány a rokonom.

A boltos, mikor meglátta Rent, kilépett az üzletből. Mulan nagy meglepetésére, teste nagy részét barna szőr borította. Olyan volt, mint egy majom, sőt, még farka is volt.

– Fa Ren. – Zhen, a boltos, csettintett a nyelvével. – Nahát, hetvenkilenc év után végre úgy döntöttél, hogy visszajössz, és kifizeted az adósságod. Nyolc aranytallérral tartozol.

– Nem ezért vagyok itt – mondta Ren. – De megszerzem a pénzt! Nemsokára.

– Valóban? – Zhen a három jó barátra meredt, de leginkább ShiShit vette szemügyre. – Ezen a szinten nincs kijárat. Most pedig tűnjetek innen, mielőtt hívom az őröket. – Zhen sarkon fordult, hogy visszamenjen az üzletbe, de Mulan megfogta az ajtót, mielőtt az öreg becsukhatta volna előttük.

– Ez a Tükrök Terme, nem igaz? A piacon minden szellem azt mondta, hogy erre van az út, ami kivezet Diyuból.

– Azt a pimasz kis… – mordult fel Zhen, de Mulan nem engedte el az ajtót. – Mindenki ugyanúgy jut ki Diyuból! Meghalsz, eltöltesz itt annyi időt, amennyit kell, aztán az Igazság Terme előtt kivárod, hogy Yama király a nevedet szólítsa.

– Értem mondta Shang, és elgondolkodva oldalra billentette a fejét. – Elég furcsa, hogy egy tudós antikvitást nyit.

– Igen – értett vele egyet ShiShi. – Azt hinné az ember, hogy egy ilyen kifogástalan elméjű férfit Yama király bővebb jutalomban részesít. Ilyen hivatalos sapkát csak kitűnő koponyák kapnak.

– Lehet, hogy tett valamit, amivel feldühítette a királyt – találgatott Shang. – Különben nem ebben az üres antikvitásban dolgozna. Nézzétek, még vásárlói sincsenek!

– Ez nem csupán egy antikvitás! – kiáltott fel Zhen, aztán összeszorította az ajkait, mint aki elszólta magát. – Menjetek el! Az üzlet zárva van!

– Nézd, Zhen – kérlelte Ren. – Ne a lányt büntesd miattam.

– Azt mondtad, a rokonod! – Zhen a szellemre bámult. – Tudjuk, milyen vagy, és ettől nem bízom jobban a lányban!

– Csak hallgasd meg!

– Nem kell! – csattant fel az öreg. – Nem tud átjutni a Tükrök Termén.

– Honnan tudod, ha esélyt sem adsz nekem? – vágott közbe Mulan. – Kérlek! Ha nem jutunk ki Diyuból, Li kapitány meghal!

– Ő pedig örökre itt ragad – tette hozzá Shang. – És démon lesz belőle.

Hogy egy emberből démon váljon? Ezt már Zhen sem hagyhatta szó nélkül, Mulan látta az arcán. Ezért kihúzta magát, és a férfi szemébe nézett.

– Nos, a kérdésem, hogy… a Tükrök Termén át vezet az út ki Diyuból?

Zhen ujjaival a farka végét piszkálta.

– Hallottam a történetedet, katona. Te és a barátaid sok démonnal megküzdöttetek, hogy eljussatok idáig… még Huoguait is legyőztétek. De a Tükrök Termében azok a démonok várnak rátok, akik bennetek lakoznak. – Megbökte Mulan karját. – Csak néhányan jönnek ki élve, és ők sem mind győztesek.

Mulant kirázta a hideg. Hogy magával harcoljon? Az meg hogyan lehetséges?

– Be akarok menni – mondta határozottan.

Zhen rásandított. Mulan állta a pillantását. Nenr adja fel.

– Érdekes. – A boltos végül olyan hangot adott ki, ami egyszerre volt sóhaj és nevetés. – Rendben, beengedlek. De légy résen! A termet erős mágia veszi körül. Csak akkor enged ki, ha szerinte készen állsz.

Mulan bólintott, Zhen pedig résnyire kinyitotta maga mögött az ajtót, hogy a lány becsusszanhasson rajta.

– Csak ő mehet be – mondta, és elállta az utat ShiShi és Shang előtt.

– Vele tartok jelentette ki a kapitány. Az öreg megrázta a fejét.

– Sajnálom, kapitány, de ez a szabály. Van az utca végén egy fogadó, ahol elég jó gombócos levest adnak. Van spiritusz is, a védelmező is ihat. Egy darabig várnotok kell.

– Minden rendben lesz – biztosította barátait Mulan.

– Nekem ez nem tetszik – mondta Shang. – Mi van, ha átverés?

– Nem az.

– Fegyvert nem lehet bevinni mondta durván Zhen, és a Mulan oldalán lógó kardra bökött.

A lány nyelt egy nagyot, leoldotta a kardját, és az öreg kezébe adta.

– Köszönj el a barátaidtól – mondta mosolytalanul a férfi.

Mulan összevonta a szemöldökét, majd ShiShihez, Renhez és Shanghoz fordult. A kapitány összepréselte a fogait, és ökölbe szorította a kezét.

– Hamarosan találkozunk – mondta Mulan. Pillantása egy kicsit többet időzött Shangon. „Remélem.”

Majd szó nélkül kinyitotta a faajtót, és belépett az üzletbe.

A Tükrök Termében találta magát. A szíve eszeveszetten vert. Felette derengő, halvány fény táncolt, villódzó hullámokban, mint azok a fények, amiket Mulan a Tehetetlenség Hídjáról látott.

Nyújtózkodott, hogy elérje őket, de ekkor az ajtó becsapódott mögötte, és egy kattanással be is zárult.

A lány megfordult. Az ajtó, amin az imént belépett, eltűnt, és vele együtt Zhen is köddé vált. A fények kialudtak, és Mulant elnyelte a sötétség.

Csapdába esett.

Huszonhetedik fejezet

Mulan megpróbálta megőrizni a nyugalmát. Tett előre három óvatos lépést. Eddig sem sistergő kövekkel, sem burjánzó fákkal, sem távoli aranypavilonokkal nem találkozott. A terem, amelyben állt, most először valóban terem volt; elég hosszú és üres ahhoz, hogy Mulan léptei visszhangot verjenek benne. Úgy tűnt azonban, ebből a teremből nem lehet kijutni.

Mulan aggodalma percről percre nőtt. A teremben olyan sötét volt, mint egy téli éjszakán. A lány azt sem látta rendesen, hogy mekkora ez a helyiség. Vakon kinyújtotta a kezét, és addig ment, amíg el nem érte a falat. Sima és hideg volt, akár az üveg. Mulan lehajolt. A padló is üvegből volt. Ahogy a szeme lassacskán hozzászokott a sötétséghez, rájött, hogy a falakat tükrök borítják, sőt, a plafont és a padlót is. A képmását azonban egyikben sem látta.

– Gyere be – suttogták a tükrök. – Gyere közelebb! Közelebb!

– Ki vagy te? – kérdezte Mulan hangosan. – Mutasd magad! Készen állok!

A hang nevetett, aztán felerősödött, és mintha egyszerre több irányból szólt volna.

– Valóban? Senki sem áll készen! Még te sem, Fa Mulan.

Mulan megpördült. A szobában nem volt senki más, csak ő és a tükrök. Elfintorodott. Ez valami játék?

– Hol vagy?

– Belül – mondta hívogatóan a hang. – Gyere közelebb! Nézz a szemünkbe! Akkor elkezdhetjük.

Mulan nem tudta megállapítani, melyik tükörből jönnek a hangok, de balra lágy, barna fényt pillantott meg. A fénynyaláb olyan alakú volt, mint egy sírkő, és Mulan eszébe juttatta az ősei templomában lévő nyughelyeket. A tükör szélét vékony bronzszalag díszítette. Ahogy Mulan közelebb ért, az üveg elhomályosult, és a képe örvényleni kezdett.

Hirtelen feltűnt benne Mulan apja. A férfi a botjára támaszkodott, és amikor észrevette Mulant, meglepődve, zavarodottan vonta össze a szemöldökét.

– Á, Mulan, hát visszatértél a háborúból.

Mulan megfeszült. Még egy illúzió! Eszébe jutott, milyen könnyen becsapta őt Meng Po varázslata. Hevesen vert a szíve. Akkor annyira vágyott arra, hogy a családja büszke legyen rá, hogy nem is érdekelte, hogy ez csak egy illúzióban válhat valóra.

– Most nem – mormogta maga elé, majd acélos tekintettel nézett Fa Zhou képmásának szemébe. Ezúttal végigjátssza a játékot, és nem felejt. – Igen, apám.

– És? – Az apja előrehajolt. A halántékán az ősz hajszálak sokkal fehérebbek voltak, mint ahogy Mulan emlékezett rájuk. – Mit akarsz mondani nekünk?

– Legyőztük a hunokat. A császár biztonságban van. – Mulan meghajolt. – Visszatértem, engedelmes lányodként.

– Engedelmes? – Fa Zhou a homlokát ráncolta. – Az anyád azt hitte, odavesztél a csatában.

Mulan leengedte a vállát. Már számtalanszor elképzelte ezt a beszélgetést. Elképzelte a napot, amikor hazatér a háborúból. Az apja vajon büszke lesz rá? Vagy csalódott lesz, mert becsapta? Mulan néha aludni sem bírt, ha arra gondolt, hogy az apja talán majd úgy fog ránézni, mint ez a hamis Fa Zhou a tükörben. Mintha ez lenne élete legnagyobb csalódása.

„Ne hagyd, hogy megérintsen – emlékeztette magát. – Csak játszd végig!”

– Nem – mondta csendesen.

– Megjelensz itt, bejelentés nélkül, miután szó nélkül itt hagytál minket. Miután elloptad a páncélomat, és elfoglaltad a helyemet a seregben. Azok után, amiket tettél, mégis hogyan gondolod, hogy az anyád és én visszafogadunk a családba?

– Téged próbáltalak menteni.

– Jobb lett volna, ha hagysz elmenni!

– Meghaltál volna!

Fa Zhou a földre koppantott a botjával.

– Inkább haljak meg becsületben, mint hogy abban a szégyenben éljek, amit egyetlen gyermekem hozott a házunkra!

Mulant szíven ütötték apja szavai, pedig tudta, hogy mindez csak varázslat, egy illúzió, amit a Tükrök Terme akar elhitetni vele.

A falhoz ugrott, és keresni kezdte a kiutat. De bármerre fordult, Fa Zhou mindig megjelent előtte a tükörben, követte őt. A lány nem menekülhetett előle.

– Ez hazugság! – mondta. – Az apám sosem mondana ilyet!

– Nem mondana? – suttogta a tükörből jövő hang, mely most már Mulan fejébe költözött. A halántéka lüktetni kezdett. A kérdés szíven ütötte.

– Nem mondana! – A lány megrázta a fejét, és felidézte magában az utolsó otthon töltött napot, ami már örökre az emlékezetébe égett. Miután elbukott a házasságszerző vizsgáján, kiment a kertbe, hogy egy kicsit egyedül legyen. Vigasztalhatatlan volt, amíg az apja rá nem talált, és mellé nem ült.

– Istenem, milyen szépek az idén a cseresznyevirágaim! – jegyezte meg. – Nézd csak! Az elkésett! De meglásd, ha egyszer kinyílik, az lesz majd a legszebb valamennyi közül.

Az apja mindig tudta, hogyan nyugtassa meg Mulant. A lány néha még mostanság is ismételgette magában a szavait.

Mintha a tükörbéli Fa Zhou olvasott volna a gondolataiban, kinyújtotta a kezét, amiben egy virágot tartott. A fonnyadt, ráncos, száraz szirmok a tenyerébe hullottak.

– Tévedtem – mondta, miközben elmorzsolta a virágot a markában. – A bimbó sosem fog kinyílni. Számomra halott.

Mulan nézte, amint a szirmok a földre hullanak. A harag elszorította a mellkasát, egyre nehezebben tudott levegőt venni. Hogy merészeli ez a hamis képmás bemocskolni a legszebb emlékét az apjáról?

– Az apám azt szerette volna, ha meglátom magamban az erőt – mondta élesen a tükörnek. – Amikor kislány voltam, azt mondta, az élet egy utazás, ami a döntéseimnek megfelelő irányba visz. Azt mondta, csak azon az úton éri meg elindulni, amit a szívem választ, ezért ne féljek, ha nehéznek tűnik. – Mulan várt, de a tükörbéli Fa Zhou nem szólt semmit. – Az apám megértené a tettem. Ő hisz bennem.

– Valóban hittem benned – válaszolta a férfi hidegen. – De csak azért, mert bíztam benned. Van fogalmad róla, mennyire kétségbeesett az anyád, amikor kiderült, hogy elmentél? Van fogalmad róla, mekkora veszélybe sodortad a családodat, amikor a fiamnak hazudtad magad – a fiamnak, aki nem is létezik? Nem számít, hogy a szándékod becsületes volt. Túl nagy kockázatot vállaltál, amit nem lehet megbocsátani.

„Valóban ezt gondolja a Papa?” Mulan nyelt egy nagyot.

Akármennyire is igyekezett, nem tudta elfojtani maró kétségeit.

Az apja mögött felbukkant az édesanyja is, egy csésze teával a kezében. Az arca megviselt volt, nem nézett Mulan szemébe.

– Papának igaza van – mondta Fa Li, és odaadta a csészét a férjének. – Mindenki látta, hogy a császár tanácsosa neki adja át a behívólevelet. A szomszédok mind azon csámcsogtak, hogy az apád miért nem vonult be.

Mulan ránézett Fa Zhoura, aki azonban nem viszonozta a pillantását, csak ült tovább, csendesen. Még a teájába sem ivott bele.

– Egy ilyen titkot nem őrizhetünk örökké – folytatta az anyja.

– Nem akartam…

– A háború megtörte az apád testét – szakította ismét félbe Fa Li. – De te a szívét is összetörted, Mulan.

Mulan úgy érezte, mintha gyomorszájon vágták volna. Lába a földbe gyökerezett, lélegzete elakadt. Az apja valóban gyengélkedik. Mulan mindig büszke volt arra, hogy segített az anyjának gondoskodni róla – elkísérte a reggeli sétájára a kertben, köpenyt adott rá, amikor fázott, és meggyőződött róla, hogy elég káposztát, répát és zellert eszik vacsorára. De abba soha nem gondolt bele, milyen hatással lesz az apja szívére, hogy úgy döntött, elszökik otthonról.

Fa Zhou félrenyelte a teát. A felesége eldobta a tálcát, és odaszaladt hozzá, hogy segítsen neki.

– Látod, milyen gyenge? – feddte meg a lányát. – Mindez miattad van! Nem kellett volna visszajönnöd!

– Nem! – Mulan nekiugrott a tükörnek, a szülei azonban eltűntek.

Mulan ökölbe szorította a kezét.

– Ez csak hazugság! A szüleim nem fognak kitagadni, amikor hazatérek. Egyszerűen nem.

– Miért olyan hihetetlen, hogy ez a sors vár rád? – kérdezte gúnyosan a rejtélyes hang. – Csalódást okoztál nekik, Mulan. Először akkor, amikor nem találtál férjet magadnak. Másodszor pedig, amikor elfutottál a hibáid elől.

– Nekik próbáltam segíteni!

– Magad miatt szöktél el – sziszegte a tükör. – Ezt Li Sliang kapitánynak is elmondtad, hiszen ez az igazság. Önzőségből jöttél el otthonról. Sosem fognak elfogadni. Sem otthon, sem a seregben, sem máshol. Ez a sorsod, Fa Mulan.

Mielőtt még a lány válaszolhatott volna, köd töltötte meg az üres tükröket, és a képük elhomályosult. Aztán az egész szoba életre kelt, a tükrökben Fa Zhou és Fa Li szomszédjai tűntek fel, s végül az egész szoba megtelt a falubeliekkel. Az emberek egymás fülébe suttogtak, épp olyan hangosan, hogy Mulan is hallja.

– Ez ő! Visszatért!

A suttogás felerősödött.

– Nézd, mi van rajta! – gúnyolódott az egyik nő. – Nadrág!

– Még a haja is rövid! Nézd, hogy jár! Úgy felszegi az állát, mintha övé lenne a világ. Milyen pimasz!

– Az én lányom akkora maflást kapna, ha ilyen göncben parádézna az utcán!

Mindezek hallatán Mulan szívét ismét elöntötte az a magányosság, amit a Visszhangzó Erdő Termében érzett először, de nem lepődött meg rajta. Már elég sok időt töltött Diyuban ahhoz, hogy ne dőljön be az ilyen varázslatoknak, akármilyen valóságosnak is tűnnek. De mi ebben a próbatétel? Mégis, hogyan fog kijutni innen? Ha hagyja, hogy a falubeliek sértegessék? Vagy ha visszaszól?

– Azt hittem, egyszerűen csak ügyetlen – mondta a család péke.

– Szégyent hoz az apja nevére!

– Mégis mit képzel magáról? Az apja legendás harcos volt!

– Milyen kár, hogy nem született fiuk.

– Emlékszel, Fa Zhou mindig hagyta, hogy a kislány vaduljon. Még egy lovat is vett neki. Na, látjátok, mi lett belőle.

– Még mindig nem hiszem el, hogy megszökött, és beállt a seregbe!

– Lehet, hogy a szülei ötlete volt! A vénember már járni is alig bír. Nem lepődnék meg, ha kiderülne, hogy ő találta ki az egészet.

– Az apámnak semmi köze hozzá, hogy bevonultam! – kiáltotta Mulan. – Én döntöttem így!

– Egy nő nem dönthet. Ha a császár nőket akarna a seregébe, akkor azt mondaná. Hazaáruló vagy!

„Ez nem a valóság – emlékeztette magát Mulan. – Ez nem a valóság.”

A falubeliek azonban nem figyeltek oda rá.

– Azt hitted, majd kitüntet a császár, csak azért, mert megmentetted Kínát? Ha megtudja, mit tettél, kivégeztet.

– Áruló vagy.

– Nem vagyok áruló! – kiáltotta Mulan. – Az apámért tettem!

– Áruló! Áruló! – A falusiak olyan hangosan kiabáltak, hogy a lány már azt sem tudta, ki mit mond. Csak hagyta, hogy üvöltözzenek vele. Elviseli.

Hirtelen megjelent egy kislány, és egy hervadt virágcsokrot vágott Mulanhoz. Ez a gyors és váratlan esemény teljesen ledöbbentette Mulant. A kislányra meredt, akinek oldalt lógó, fekete hajfonatát egy egyszerű bimbó díszítette.

„Nagyon hasonlít rám – gondolta Mulan –, amikor ennyi idős voltam.”

– Hogy tehetted, Fa Mulan? – kérdezte a kislány. Hangja inkább volt szomorú, mint dühös. – Hogyan tudtál a szüleid szemébe hazudni, hogy voltál képes szégyent hozni rájuk?

– Nem akartam – suttogta Mulan. – Tényleg nem.

Egyre több gyerek bukkant elő. Mindannyian hervadt virágokat dobáltak Mulan felé, mert látták, milyen rosszulesik neki.

Mulan átvágott a tömegen, és futásnak eredt. Miközben menekült, a falubeliek kitértek az útjából, gúnyosan rávigyorogtak, sziszegtek utána. A lány azonban nem juthatott messzire, hiszen beleütközött a szemközti falba. Amikor felnézett, az edzőtáborban találta magát, a többi katona közt.

Hátrafordult. A falu és az otthona eltűnt. A távolban csak az ismerős sátrakat és a hegyeket látta. Kardok, íjak, nyilak mindenütt.

Hirtelen feltűnt Shang. Amikor meglátta Mulant, szája sarka megvetően legörbült.

– Te meg mit keresel itt? Hazaküldtelek.

A lány nem mozdult. Felszegte az állát. Megint egy illúzióval áll szemben.

– Miért hiszed azt, hogy itt vagyok? Épp próbálok hazajutni!

Shang lenézett rá. Ha a lány nem érezte volna a kemény üveget a talpa alatt, talán el is felejtette volna, hogy ez a Shang nem igazi, hanem csak a képmása annak a férfinek, aki odakint vár rá. Várja, hogy a lány kiszabadítsa őket. A Tükrök termében percről percre egyre valóságosabbnak tűnt minden. Shang gyöngyöző homloka, ingének ráncai, a szélben lengedező zászlók a háta mögött… Sőt, Mulan úgy vélte, még a közeli erdő fenyőillatát is érzi.

A kapitány fintorgott.

– És én még a barátomnak hittelek! Sosem tévedtem ekkorát életemben.

– A barátod vagyok!

– A barátom? – Shang nevetett. – A Tung-Shao-hágóban majdnem meghaltam az idióta ötleted miatt. Shan-Yu előtted állt, te pedig elvétetted! Tudod, miért nem tudtad legyőzni?

– Mert lány vagy! – fejezte be a mondatot Yao, aki épp most tűnt fel Shang mögött.

A többi katona, Mulan többi barátja is vele volt. Lim az orrát ráncolta.

– Nem hiszem el, hogy mi együtt edzettünk.

– A lányokból nem lehet katona! – kiáltotta a kapitány. A többiek egyetértően kurjongattak. – A lányok gyengék, a veszély első jelére elsírják magukat. – Shang felemelte a karját, Mulant pedig egy széllökés a mező túlsó végébe taszította. – Tűnj el innen. Nem vagy alkalmas a császár szolgálatára!

Mulan a földön gurult, majd a hátára érkezett. A katonák nevettek, de Ling és Yao volt közülük a leghangosabb. Még Chien-Po sem tudott ránézni a lányra.

– Nem megyek sehová – mondta Mulan, és felállt. – Ide tartozom.

– Sehová sem tartozol – mondta élesen Shang. – Aki elárulja a császárt, az Kínát árulja el. Semmit sem ér az életed.

Mulan nyelt egyet. Még ha ez nem is az igazi Shang, akkor is igaza van. A császár valóban kivégeztetné, ha tudomást szerezne róla.

– Ezt már egyszer mondtad. Aztán visszavontad.

– Valóban? – kérdezte mogorván Shang. – Bűnödért halálbüntetés jár.

Yao felkapott egy íjat, és célba vette vele a lányt.

– Csak szólj, főnök!

Shang habozott, Mulan pedig azt gondolta, hogy talán most sikerült meggyőznie. Talán úgy juthat ki a kamrából, ha mindenkinek bebizonyítja, hogy ő igenis értékes ember.

Yao, Ling és Chien-Po rászegezték nyilaikat. A katonák fitymálóan üvöltöztek, hangjuk elnyomta Mulan kiáltásait, de még a saját szívverését sem hallotta tőle.

– Ne! – kiáltotta. – Shang, nem teheted! Ez nem a valóság!

– Tudom, hogy nem az – mondta a férfi. Mulan döbbenetére a kapitány teste elsápadt, kékre változott, és halványan derengeni kezdett. Shang kilépett a tükörből, hogy megmutassa, ő nem csak egy képmás. – De én az vagyok.

– Nem – suttogta Mulan.

– Diyuból csak egyikünk juthat ki élve. – A férfi elszántan szegte fel az állát. – Attól tartok, nem te leszel az.

Shang szeme üvegessé vált, akár az őket körülvevő tükrök.

– TŰZ!

Huszonnyolcadik fejezet:

A tükrök felrobbantak. Több ezer apró üvegszilánk söpört végig a szobán minden irányból. Mulan az arca elé emelte ökölbe szorított kezét, hogy a tükörszilánkok vihara ne sértse meg a fejét. Az éles darabkák megkarcolták a pofiját, összevagdosták a nadrágját és a ruhája ujját. Hiába védekezett a kesztyűjével, túl sok szilánk röpködött a levegőben. A padló megrepedt, a plafon leomlott. Mulan a karjai közé dugta a fejét.

– Állj! – kiáltotta. – Shang, kérlek! – A kapitány leeresztette a karját. A vihar elállt, a katonák pedig leengedték a fegyverüket.

– Elég volt?

Mulan reszketve felállt, és megpillantotta a tükörképét a lábánál heverő üvegdarabokban. Megérintette az arcát. Az ujja véres lett. Hátrahőkölt. A férfi tényleg parancsba adta, hogy megöljék? Az a Shang, akit ő ismert, sosem bántaná őt.

– Shang – mondta remegő hangon. – Nem tudom, mit mondtak neked, de a Yama királlyal kötött alku mindannyiunkra vonatkozik. Rád, rám és ShiShire is. Össze kell fognunk, hogy kijussunk innen.

– Zhen elmondta, hogyan juthatok ki innen – mondta Shang, és keresztbe fonta a karját. – Te a saját belső démonaiddal küzdesz, Mulan. Az én démonom pedig az, hogy a barátom, akiben megbíztam, hazudott nekem. Ezt a démont csak akkor győzhetem le, ha átveszed a helyem Diyuban.

Shang vonásait hirtelen meglágyította a sajnálat. Mulan szíve kihagyott egy ütemet. Lehet, hogy ez tényleg ő! De a férfi arca ismét megkeményedett.

– Kínának szüksége van rám, Mulan. Jobban, mint rád. Így kell lennie. – A katonái felé fordult, és intett, hogy készüljenek fel egy újabb támadásra.

Mulan támadóállást vett fel, és az arca elé emelte az öklét. Harc nélkül nem megy el! Meg fogja találni a kiutat – mindkettőjük érdekében.

Hirtelen az apja bukkant fel Shang mellett.

– Sosem kellett volna visszajönnöd.

Mulan hallotta, amint az anyja és a nagymamája hangja is elismétli, amit Fa Zhou mondott. Aztán a falubeliek és a katonák is csatlakoztak hozzájuk. Sőt, még a házasságszerzőt is észrevette a tömegben.

– Szégyent hoztál ránk! – kiáltotta a házasságszerző, majd a többiekhez fordult, és gúnyos mosolyra húzta piros száját.

– Tudtam én, hogy baj lesz vele!

– Hogy merészeled idetolni a képed?

– Sosem hozol dicsőséget a családod nevére!

Mulan feje forró lett a szégyentől és a haragtól, miközben az egyre hangosodó kiáltásokat hallgatta. Kiverte a veríték, és a szíve eszeveszetten vert. Az egyik legnagyobb félelme vált valóra: hogy hazatérése után meggyalázzák a szülei, a barátai és a falubeliek, azért, mert szégyent hozott a családja nevére.

„Értetek harcoltam! – akarta kiáltani. – Mit számít, ha lány vagyok? Megálltam a helyem, és megmentettem a seregünket a hunoktól.” Mulan összepréselte az ajkait, és elfojtotta a haragját. „Mindez csak hallucináció – mondta magának. – Ne hallgass rájuk! Ne veszítsd el az önuralmadat!”

Már nem is értette, mit kiabálnak az emberek. Olyan nagy lett a hangzavar, hogy már csak a saját nevét hallotta ki belőle.

„Keresd meg a kiutat” – emlékeztette magát. A terem falait azonban nehezen lehetett kivenni, mert a tükrök keretei eltűntek. Ha Mulan nem lett volna ilyen okos, valószínűleg elhitte volna, hogy nem a Tükrök Termébe van zárva, hanem kint van a szabad ég alatt.

Közelebb lépett a falhoz, de Shang elállta az útját. Mulan megpróbált elslisszanni mellette, de a férfi túl gyors volt.

– Szemet szemért – mondta. – Yama király nem engedheti meg magának, hogy mindketten kijussunk Diyuból. Csak az egyikünk mehet, és az nem te leszel.

– Fogadjunk! – Mulan futásnak eredt a sátrak mögött magasodó hegység felé. Észrevett egy fényes kis ösvényt, ami a hold irányába vezetett, és úgy vélte, megtalálta a kiutat. Ha eléri…

Hirtelen azonban ismét szilánkosra törtek a tükrök. A lány a földre vetette magát, amikor meghallotta az apró darabkák süvítését a levegőben. Az üvegszilánkok ezúttal még élesebbnek tűntek. Vékonyak és hegyesek voltak, élük csillogott repülés közben.

Olyan érzés volt, mintha tűvel szurkálták volna. Mulan először csak a szúrást érezte, de minél több szilánk fúródott a húsába, annál jobban szétterjedt a fájdalom a végtagjaiba. Némelyik szilánk a bőrébe fúródott, pár viszont csak megvágta, ahogy elrepült mellette. A lány rájött, hogy fogalma sincs, hogyan juthat ki innen. Az üveg csörömpölése visszhangzott a teremben.

„A Tükrök Termében azok a démonok várnak rátok, akik bennetek lakoznak” – figyelmeztette Zhen.

Bár a szobában minden illúzió volt, a sebek a karján és az arcán, a fájdalom a testében nagyon is valóságos volt. Ha nem támad vissza, valóban itt hal meg.

Mulan felállt, és a karjával eltakarta az arcát. A szilánkok olyan sebesen repültek felé, hogy még pislogni sem bírt. Nem volt más választása, mint harcolni. Felemelte a karját, és a szilánkok közé ütött. Nem nyomta el a félelmét. Valahányszor egy szilánk megvágta, felkiáltott. Aztán a fájdalmát haraggá és életösztönné változtatta. Pörgött, rúgott, a lábát emelgette, hogy kitérjen a süvítő üvegdarabok útjából.

Pajzs nélkül nem tudta minden irányból megvédeni magát. A tükrök ellen nem bírja sokáig, akkor sem, ha összetöri őket. De nem védekezhet örökké. Azonban hiába rúgta, ütötte a tükröket, csak újabb szilánkvihart szabadított magára. Megpróbált egy nagyobb szilánkot maga elé tartva pajzsként használni, de az nagyon törékeny volt, nem bírta sokáig.

Shang keresztbe tett karral és egyenes háttal nézte őt a terem sarkából.

– Add fel, Mulan. Sosem fogsz kijutni innen.

A lány a fogát csikorgatva röptében szétzúzott a kesztyűjével még egy szilánkot. Az ütéstől megfájdult a csuklója. Igazából mindene fájt. A válla sajgott, a térdét és a lábát felvágta az üveg. Csak az adrenalin tartotta már a talpán.

– Egész nap csinálnám!

– Nincs annyi időd – válaszolta Shang. – És nekem sem.

A férfi sarkon fordult, és elindult a fényes kis ösvény felé, a hold irányába. Elindult a szabadság felé. Mulan nélkül.

A lánynak elszorult a szíve. Eszébe jutott Shang aggodalmas arckifejezése, amikor Huoguai elragadta őt, és a férfi azt hitte, Mulan elvész a vízesésben. Shang, az igazi Shang, törődött vele. Ő nem hagyta volna így cserben.

– Várj! – A lány már nem foglalkozott az üvegszilánkokkal. A kapitány után szaladt, és nem törődött a páncéljának csapódó szilánkok okozta fájdalommal. Gyengén a karjához kapott. – Várj.

Hirtelen minden eltűnt: a tábor, a hegyek és a fák – és a terem sötétségbe borult. A szülei, a barátai és a falubeliek képmásai is eltűntek.

Csak Shang maradt ott. A holdfényes ösvény közepén állt szigorú arccal.

– Nem adod fel, igaz?

– Nem megyek el nélküled – mondta Mulan. Shang keze után nyúlt, de egy széllökés elsodorta a kapitány mellől. Akárhogy is próbálkozott a közelébe férkőzni, a szél mindig elszakította őket.

Mulan eltakarta az arcát a karjával, amíg a fuvallat el nem ült. Amikor felnézett, Yama király démonkatonáinak gyűrűjében találta magát. Felismerte köztük Languait, a kék démont, aki átvezette őket a Tehetetlenség Hídján. Legelöl állt, Shang mellett, akit a katonák egy fához kötöttek.

Mielőtt még Mulan felmérhette volna, hogy mi történik, Languai egy faíjat nyomott a kezébe.

– Öld meg a kapitányt! – parancsolta. – Akkor talán kiszabadulhatsz Diyuból.

Az íjra nyílvessző helyett egy fűrészfogas üvegszilánk volt fektetve. Éles hegye csillogott a teremben derengő halvány fényben.

– Nem – suttogta Mulan.

A démonok morogni kezdtek rá.

– Öld meg! Öld meg! – kántálták.

– Csak akkor hagyhatod el ezt a helyet, ha meghalok – mondta Shang. – A te helyedben én nem haboznék.

Mulan leeresztette a fegyvert. Ez a férfi vajon tényleg Shang? A szíve mélyén tudta, hogy nem. Az igazi Shang arra vár, hogy a lány kiállja a Tükrök Termének próbáját. De talán épp ez volt a próba – vagy épp az ár, amit meg kell fizetnie, hogy kijusson.

– Ha igaz, hogy csak az egyikünk jut ki, akkor maradok.

Shang ajkai elvékonyodtak.

– Akkor is, ha örökre itt kell maradnod?

– Yama király nem lesz könyörületes – tette hozzá Languai.

Mulan hideg fuvallatot érzett a tarkóján, de nem rezzent össze. Nem számított, hogy ez egy próba-e, vagy a valóság. Eltökélt szándéka volt megmenteni a barátját, és ezt a szándékát semmi nem vonhatta kétségbe. Ha itt ér véget az útja, ám legyen.

– Megígértem magamnak, hogy hazaviszlek – mondta Mulan, és közelebb lépett Shanghoz. Kihúzta magát. – Ha meg kell szegnem az ígéretem, akkor… – Felemelte az íjat, megfeszítette, és célba vette vele a kapitányt. Látta, hogy a férfi visszatartja a lélegzetét. Egy pillanatig várt, mielőtt kilőtte a nyilat. Most nem véthette el. – …Akkor megmentelek. – Hangja elcsuklott. – Nem számít, milyen áron.

A nyíl hangos csattanással kilőtt, és átsuhant a szobán. Röptében visszaverte a hold sugarait, és ezer színben pompázott. Gyönyörű látvány volt. Mulan levegőt sem mert venni, amíg a nyíl célba nem ért…

…és el nem szakította a Shang vállát tartó köteleket. A férfi kiszabadult.

Mulan majdnem összeesett a megkönnyebbüléstől, és nem is tűnt fel neki, hogy az íj szertefoszlott a kezében. Hirtelen minden eltűnt: a démonok, a fa, a kötél, még az üvegnyíl is, ami összetörve hevert Shang lábánál.

A férfi kék aurája felragyogott, aztán elhomályosodott, így Mulan nem igazán tudta megállapítani, hogy vajon ő beszél-e, vagy valaki más.

– Kiálltad az első próbát mondta a mély, öblös hang. – Megesküdtél, hogy az életedet is kockára teszed a barátodért, és még akkor is megtartottad az ígéretedet, amikor úgy tűnt, ő elárult téged. – A kapitány alakja elhalványodott. – De vajon ismered-e önmagadat? Mindjárt meglátjuk!

Mulan nagyot sóhajtott, amikor a férfi eltűnt.

„Egy próba. – Akkorát sóhajtott a megkönnyebbüléstől, hogy a tüdeje majdnem kiugrott. – Ez nem Shang volt. Csak egy próba volt.”

Csizmája alatt ropogott az üveg. A térde remegett, ezért óvatosan a földre ereszkedett, hogy összeszedje magát. A törött szilánkokról képmások ezrei néztek vissza rá.

Mindenütt sebes és véres volt. Bizonyára több tucat apró szilánk fúródott a testébe, egy nagy darab pedig a combjába. Mulan összerándult, amikor meglátta, de tudta, mit kell tennie.

Megfogta a szilánkot.

„Egy, kettő, három.”

Egyetlen fürge mozdulattal kirántotta a tükördarabot a lábából.

A halántéka lüktetett a fájdalomtól. Elakadt a lélegzete, összehúzta magát, és a fogát csikorgatta, amíg a lábába hasító éles kín el nem tompult. Kezét a sebre nyomta, hogy elállítsa a vérzést.

Amikor a fájdalma lassan elmúlt, kisöpörte a haját az arcából, és hátrapillantott a válla felett. Shang azt mondta, továbbmehet, de a terem üres volt. Vajon vége a próbának?

– Nem.

A hang olyan volt, mint a sajátja, de nem a gondolataiban szólalt meg.

– Ki van ott? – Mulan felegyenesedett. Hajáról és ruhájából halkan csilingelve hullottak le az üvegszilánkok. A földön heverő darabkák meginogtak, szétfolytak, ezüstös tócsákká olvadtak össze, aztán a törött tükrök újra összeforrtak.

Minden tükörből Mulan képmása nézett vissza.

„Jól nézd meg magad” – mondták a képmások.

Mulan megnézte. Megszemlélte a cserepes száját, a félrenyírt fekete haját, a karjait borító vágásokat és horzsolásokat, rongyos ruhaujját és mocskos egyenruháját.

– Melyik az igazi Mulan? Az egyenruhás lány, aki katonának tetteti magát, vagy az a lány, akit menyasszonynak öltöztettek?

– Egyik sem – suttogta Mulan.

– Így van. Mindkettő hazugság.

A lány összerándult.

– Nem vagyok hazug.

– Semmi vagy. Nem számít, mennyit próbálkozol, senki sem fogja megérteni azt, aki vagy.

Mulan megfordult, de egy másik tükörképpel találta szemben magát.

– Az apádnak igaza van – gúnyolódtak a tükrök. – És Shangnak is. Mindannyiuknak igaza van. Belőled sosem lesz értékes ember. Hogyan is lehetne? Összetörted a Papa szívét, amikor otthagytad, te önző fruska.

– Nem akartam. Nem gondoltam bele, hogy…

– Valóban, nem gondoltál bele. Ahogy akkor sem, amikor az ágyúval a hónod alatt szaladtál. Shang miattad halt meg. Te vagy az oka, hogy az Alvilágban van.

– Meg fogom menteni.

– Nem-nem – nevetett a tükörkép. – Miért hiszed azt, hogy Yama király valóban szabadon ereszt titeket?

Mulan nyelt egyet, és elfojtotta sebeinek fájdalmát.

– Miért?

– Csalfa a szíved, Fa Mulan. Yama király azonnal felismerte, amint meglátott. Diyuba tartozol!

Mulan mosolygó tükörképeinek arca lassan eltorzult. Hajuk kifehéredett, a bőrük megszürkült és kiszáradt, mint egy hulláé. Aztán kipattant szörnyű, vörös fényben izzó szemük.

– Ez a végzeted, Mulan! A következő életedben az örökkévalóságig démon leszel! Micsoda jó harcosa leszel Yama királynak!

A lányt elfogta a rettegés. Annyit mondott, összepréselt fogai közt:

– Ha elvesztem a fogadást, akkor már nem tehetek semmit, hogy megváltoztassam a sorsom. De még nem vesztettem! Még kijuthatok innen, és visszavihetem Li Shang kapitányt az élők világába.

– Nem fog menni, ha itt ragadsz! Nem fog menni, ha itt halsz meg!

– Akkor mutasd meg a kiutat!

Az egyik démoni képmás a plafonhoz repült.

– Súgunk neked, Fa Mulan – mondta. – Válassz közülünk! Egyikünk a valódi éned. Találd meg!

A tükrök felemelkedtek és átrendeződtek, míg végül mindegyik Mulan egy-egy képmását mutatta.

– Mindegyik tükör egy ajtó. De csak az egyik vezet a kapuhoz. A többi Diyu gyomrába visz! Igyekezned kell! Már nincs sok időd.

Mulan feje felett megjelent a hold. Sarlója alig volt vastagabb egy cérnaszálnál.

A lány homlokát ráncolva igyekezett a feladatára koncentrálni. Minden képmás máshogy nézett ki. Némelyiken az apja páncélját viselte, másokon viszont rendes lányhoz méltóan volt öltözve, kezében selyemlegyezőt tartott, haja hatalmas kontyba volt rendezve, mintha épp a házasságszerzőhöz készülne. De főleg a képmások arckifejezése kötötte le Mulan figyelmét.

– Melyik? – mormogta, miközben odalépett a legközelebbi tükörhöz. Abban a lánynak véreres, dülledt szeme volt, szipogott, de úgy utánozta Mulan mozdulatait, mint egy igazi tükörkép.

– Én vagyok Fa Mulan – szólalt meg hirtelen a lány. A hangja pont olyan volt, mint Mulané, de annyira tele volt keserűséggel és szomorúsággal, mintha minden reményét elvesztette volna. – Fiúnak álcáztam magam, hogy beállhassak katonának. Annyira szerettem volna dicsőségre törni, hogy közben összetörtem a családtagjaim szívét.

Mulan nyelt egyet. Vajon ez ő? Honnan tudná megállapítani?

– Ez igaz – mondta lassan. – Megszegtem az apám kérését, amikor csatlakoztam a seregbe. De nem a saját dicsőségem miatt tettem, hanem azért, hogy megmentsem.

Vajon csak képzelte, vagy a sötétség tényleg jobban rákászott a holdra? Az égitest szinte már majdnem eltűnt.

Mulan a következő tükörhöz lépett. Egy kicsit megrázta, amit az előzőben látott. Hogyan fog tudni választani a sok képmás közül, mielőtt lejár az idő?

– Nem, én vagyok Fa Mulan – mondta a következő lány. – Elszöktem otthonról, mert egy csődtömeg vagyok. Nem akartam szembesülni azzal, hogy mekkora csalódást okoztam a szüleimnek. Gyáva voltam.

Vajon ez ő? Bizonyos értelemben igen. De csak annyira, amennyire az előző.

– Valóban féltem – ismerte he Mulan. – De azért jöttem el otthonról, hogy ne a Papának kelljen. Azért jöttem el otthonról, hogy megmentsem őt – és magamat is.

A következő tükörben Mulan teljes páncélzatot viselt, kezét vér borította.

– Én vagyok Fa Mulan. Li Shang kapitány miattam haldoklik. Megtagadtam a parancsát harc közben, és ezért az életével kellett űzetnie.

Mulant szíven ütötték a képmás szavai, de megpróbált nyugodtan válaszolni.

– Igen, Shang azért eredt a nyomomba, mert megtagadtam a parancsát, és elloptam az ágyút. Kaptam egy lehetőséget, hogy megmentsem Kínát, és éltem vele.

– Csak azért mentett meg, mert sikerrel jártál – mondta a képmás. – Másként hagyott volna meghalni.

– Azért mentett meg, mert bátor. És mert a barátom.

Ez így nem lesz jó. Nincs ideje minden képmást végighallgatni. Mulan tett egy kört a teremben, és bele-belehallgatott a lányok vallomásaiba.

– Nem érdemlem meg, hogy hazajussak.

– Gyáva vagyok.

– Nem mehetek haza. Papa és Mama nagyon dühösek lesznek rám.

Mulan már hallotta mindezt a falubeliek és a katonák szájából. Itt ez nem segít. El kellett csöndesítenie a hangokat, és a sajátjára kellett ügyelnie.

– Válassz engem – kérlelte egy másik képmás. – Mindig olyasvalakinek tettettem magam, aki nem én vagyok. Először én akartam lenni a tökéletes felesége annak, aki elvesz, aztán pedig tökéletes katona akartam lenni, hogy dicsőséget hozzak a családomra. El kell fogadnom, hogy számomra nincs tökéletes út.

Szavai Mulan szívébe fúródtak.

De nem, ez sem ő. Ő is ilyen kétségek közt vergődik, de a személyiségét nem ez határozza meg.

– Siess, Mulan – mormogta maga elé. Fel-alá járkált a teremben, és próbált nem figyelni arra, hogy szédül, és remeg a térde. – Gondolkozz! Gondolkozz!

„Vajon mit kell látni az én tükörképemen? – tűnődött. – Egy lányt, aki másnak tetteti magát? Egy lányt, aki letér a számára kijelölt útról? Ki vagyok én?”

Ezt a kérdést már ezerszer feltette magának. De még sosem volt ennyire sürgető, hogy megtalálja rá a választ. Akkor sem, amikor elszökött otthonról, hogy Pingként csatlakozzon a sereghez.

Most azonban minden ettől a választól függ.

Mély levegőt vett. Ismeri bármelyik lányt a tükörben? Az egyikük azzal vádolja, hogy összetörte a családtagjai szívét; a másik azzal, hogy gyáva. Vajon látja magát ezekben az emberekben?

– Igen – suttogta Mulan. – Mindenáron el akartam bújni, el akartam szökni az elől az ember elől, aki nem akarok lenni. Valahányszor a tükörbe néztem, mindig csak azt hajtogattam, hogy ki akarok lenni.

Mulan kinyújtotta a karját. Hangja visszhangzott a szoba falai között.

– Lehet, hogy nem is az apám miatt szöktem el. Talán csak be akartam bizonyítani, hogy én is képes vagyok jól csinálni a dolgomat. Hogy a tükörbe nézve egy értékes embert lássak. Dicsőséget akarok hozni a családomra azáltal, hogy jó lányként viselkedek – folytatta –, ugyanakkor szeretnék szabadon önmagam lenni, azt mondani, amit jónak gondolok, még akkor is, ha ezzel letérek az útról, amit kijelöltek számomra. Nagyon sokáig féltem. Féltem attól, hogy mit fognak gondolni a szüleim, amikor hazatérek, és féltem attól, hogy a barátaim a seregben mit fognak gondolni, ha megtudják, hogy lány vagyok. De többé már nem félek. Nem számít, hogy Mulan vagyok, vagy Pingnek próbálom tettetni magam. Amíg hű vagyok önmagamhoz, addig azt fogom látni a tükörben, aki valójában vagyok.

– És akkor ki vagy te? – sziszegte a tükör. – Válassz!

Mulan megfordult, hogy lássa az összes tükröt.

– Válassz! – suttogták.

A lány megállt a terem közepén, és lenézett a padlót borító tükörre. Meglátta maga alatt a tükörképét, mintha csak otthon nézegetné magát a kerti tóban. Egy lány nézett vissza rá.

A lánynak rövid haja volt, egyszerű, lila köntöst viselt, kék övvel a derekán. Csípőjén az apja kardja lógott, a hajába pedig egy cseresznyevirág volt tűzve, ami az otthoni kertben nőtt.

Mulan letérdelt, és ujjaival megérintette az üveget. A tükörkép hullámokat vetett az érintésétől.

– Ez. Ez vagyok én.

Szíve nagyot dobbant.

– Biztos vagy benne? – kérdezte a lány a tükörben.

– Igen – mondta keményen Mulan. – Nem számít, hogy menyasszonyi ruhát vagy katonai egyenruhát viselek-e. Tudom, ki vagyok.

Mulan az üvegre tapasztotta a tenyerét, és a képmása szemébe nézett. Együtt mondták:

– Fa Mulan vagyok, egy lány, aki az életét is feláldozná a családjáért és Kínáért. Egy lány vagyok, aki leereszkedett az Alvilágba, hogy megmentse haldokló barátját. Egy lány vagyok, akinek csaták százait kellett megvívnia ahhoz, hogy végre magára ismerjen a tükörben. De már látom magam.

A tükör megrepedt a talpa alatt, majd szétvált. Az élei felkunkorodtak, és Mulan egy hosszú, kanyargós lépcsőn találta magát. Elesett, és gurult lefelé néhány fokot. Fölötte a tükrök ismét a helyükre rendeződtek, ő pedig ott maradt a sötétben.

Mély lélegzetet vett, felállt, és elindult az árnyas lépcsőn. Nem tudta, hogy Diyu mélye vagy a szabadság felé tart-e, de abban biztos volt, hogy minden egyes lépéssel közelebb kerül hozzá.

Huszonkilencedik fejezet

Mulan biztos volt benne, hogy a jó tükröt választotta, de hamar kétségbe vonta a döntését, amikor lelépett a lépcsőről, és egy buja bambuszerdőben találta magát. Látását elhomályosították a nap derengő sugarai, érezte a reggeli harmat édes illatát.

Megállt benne az ütő. Napfelkelte! Kifutott volna az időből?

Pislogott, hogy kitisztuljon a látása. Ha rossz tükröt választott, és most Diyu mélyén van, akkor igencsak meglepő, hogy egy ilyen zöld erdő burjánzik itt. Ez a hely épp olyan volt, mint az a bambuszerdő, amelyikbe Mulan és ShiShi Yama király trónterméből kilépve érkezett. A lány körbeforgott. Igen, ez ugyanaz az erdő volt. A kiszáradt fák helyett azonban most zöld növények vették körül, minden virágzott és majd kicsattant az élettől. A lány feje felett madarak repkedtek énekelve, csivitelve, füttyögve a nád tetejét borító levelek közt. Rovarok döngicsélése hallatszott. Hirtelen egy aranycsíkos pillangó röppent Mulan vállára, de aztán ismét szárnyra kapott. A lány egészen az égig követte a szemével. Odafent ragyogóan sütött a nap, s a holdnak nyoma sem volt. A bambuszlevelek jádeszínű hálót vontak az égre, s a lány hiába kereste köztük kétségbeesetten a holdat, a bambusz mindent eltakart a szeme elől.

– A hold alszik – szólalt meg egy lágy hang. – Küldetésed véget ért.

Mulan megfordult, és egy fiatal nővel találta szemben magát, akit még sosem látott azelőtt. A nő magas volt és fenséges. Halvány rózsaszín ruhája úgy fodrozódott, mint a folyók vize. Fekete loknijait díszes fonatokba fogta, s gyöngyöket, csillogó rubintokat, zafírokat tűzött bele. De szemének pajkos csillanása valahogy ismerősnek tetszett.

Mulan összevonta a szemöldökét. Felismerte ezeket a szemeket.

– Meng Po?

A fiatal nő elmosolyodott, és bólintott.

– Igen. Ez a valódi alakom.

– Ez azt jelenti… – dadogta Mulan, és összeszorult a torka. – Hogy én…

– Nyertél – mondta Meng Po, és fejet hajtott. – Kiálltad a Tükrök Termének próbáját. – Kinyújtotta üres kezét. – Nem kínálhatlak meg több teával, és nincs több trükköm sem. Legyőztél, Fa Mulan.

Mulan gyanakodva nézett a Feledés Asszonyának szemébe.

– Legyőztelek? Akkor miért vagy itt? Az alkut Yama királlyal kötöttem.

– Így van, de Yamát most túlságosan lekötik Diyu belügyei. Nekem, tudod, az a kötelességem, hogy biztosítsam a rendet az Alvilágban. Így hát, amikor meghallottam, hogy eljöttél megmenteni Li Shang kapitányt a halál torkából, vállaltam a feladatot, és a nyomodba eredtem, hogy elriasszalak. Bocsánatot kérek a módszereim miatt, de nem engedhetjük meg, hogy bárki kiruccanjon ide csak úgy, halottakat mentegetni. Az tönkretenné a Mennyek, a Föld és Diyu egyensúlyát.

Mulan hirtelen megértette.

– Biztosan dühös voltál rám.

– Nagy kihívás elé állítottál – vallotta be Meng Po –, ami nagyon… nagyon ritkán történik meg. Yamára azonban sokkal jobban haragudtam, amiért beengedett egy halandót az Alvilágba. – A nő pajkos szeme szikrázott. – Abban viszont egyetértünk, hogy a kapitánynak sok dolga van még a Földön, méghozzá ebben az életében. Tehát egy részem örül, hogy sikerrel jártál.

– Ő hol van?

Meng Po oldalra lépett, s egy ösvény tűnt fel mögötte. Mulan biztos volt benne, hogy az ösvény az imént még nem volt ott. A bambuszerdő mélyén csilingelő kis patak folyt, s egy vékony híd ívelt át felette. A híd bejáratát két főnix őrizte, tüzes szárnyaik a nap fényében pompáztak.

– Az a Tehetetlenség Hídja? – kérdezte Mulan. Meng Po kuncogott.

– Nem. A Tehetetlenség Hídját akkor fogod megpillantani, ha már kifelé tartasz Diyuból. Ez egy másik híd, a Nyugalom Hídja. A barátaid a túlparton várnak rád.

Mulan bólintott, és a híd felé fordult.

– Még egy szó, mielőtt elmész – kérte Meng Po –, hisz bizonyára hosszú évekig nem lesz lehetőségem beszélni veled.

Mulan megállt.

– Igen?

– Méltó ellenfelem voltál, Fa Mulan. Ezer arcot hordtam már, de még én sem láttam át az álcádon. – Meng Po keresztbe fonta a karjait, ruhájának hosszú ujját meglobogtatta a szellő. – Megleptél, és ez nagy dolog, elvégre az Alvilág teremtményei és a szellemek közt élek.

Mulan kinyitotta a száját, de nem tudta, mit mondjon. Meng Po felemelte a karjait.

A lány sebei egyszerre begyógyultak. A vágások a testén összezárultak, a bokájából eltűnt a tompa fájdalom. A szakadások és a hasadások a ruhája ujján megjavították magukat. Katonai egyenruhája, ami számos világi és alvilági csatát megjárt már, felragyogott, majd az egyszerű muszlin és lenvászon drága, erdőzöld selyemmé változott. A tunikája megnyúlt, és immár a vádlijáig ért. Mellkasán pazar vért ragyogott, amit rózsaszínű lótuszok és egy piros sárkány díszített.

– Így – mondta Meng Po, és összedörzsölte a tenyerét. – Ez már magadfajta harcoshoz illő egyenruha.

Mulan ámulva nézett magára.

– Köszönöm, Meng Po, de nem viselhetem. Visszatérek a seregbe, és… – dadogta – és… nem tudják, hogy nő vagyok.

– Tudom, tudom – kuncogott a varázslónő. Most akartam mondani, hogy ne szokj hozzá. Végtére is, az én mágiám illúzió… de mégsem találkozhatsz a barátaiddal, és járulhatsz Yama király elé azokban a rongyokban. Most pedig – Meng Po Mulan kardjára mutatott, ami tökéletes, faragott fahüvelyben függött a lány derekán –, mondd el, hol találtad ezt a kardot.

Mulan átnyújtotta neki.

– A Kések Hegyén.

– Már sok-sok éve nem láttam. – Meng Po csodálattal telve futtatta végig ujjait az acélba vésett szavakon.

– Nem hiszem, hogy Diyuban kovácsolták. ShiShi azt mondja, varázskard.

– Valóban az – mondta Meng Po ravaszan. – Csak ennyit tudsz róla?

Mulan elgondolkozva simogatta az állát.

– Az apám egyszer mesélt egy félistenről, aki sok-sok évvel ezelőtt élt. Ennek a hős férfinek volt egy varázskardja is, épp olyan, mint ez.

– Az apádnak igaza van – mondta Meng Po. – De az a hős nem férfi volt, hanem nő. Én magam vagyok az.

Mulan mély levegőt vett.

– Tehát tiéd a kard!

– Valóban – mosolygott Meng Po. – Apám isten volt, anyám pedig ember. Ha fiúnak születtem volna, most a Mennyben élhetnék. De az istenek nem látták hasznát egy korcs kislánynak. Nagyon szerettem volna bizonyítani az apámnak, ezért beálltam a seregbe, a császárt szolgálni. Nő létemre félig halhatatlan is vagyok, így a császár nem utasíthatta vissza a szolgálataimat. Persze, ez nem jelentette azt, hogy a férfiak tiszteltek. Először legalábbis nem. Sok-sok évnyi megmérettetés után sikerült kiérdemelnem, hogy felnézzenek rám.

– „A legszebb virág az, amelyik a nyomorban bimbódzik” – mormogta Mulan. Meng Po bólintott.

– Már rég elmúltak harcos napjaim. Az apám végül meghívott magához a Mennyekbe. De van odafent elég halhatatlan. Olyan sokan vannak, hogy legtöbbjükre már senki sem emlékszik a Földön. Én azonban nem akartam, hogy elfelejtsenek. Hasznosan akartam tölteni az időmet, így hát úgy döntöttem, Diyuban maradok, a szellemek és a démonok között. Na meg persze azok közt a teremtmények közt, akiket én magam űztem el a Föld színéről. Azóta segítek Yama királynak rendet tartani az Alvilágban.

Tehát a legendás hős, akiről a démonok az Üstnél beszéltek, Meng Po! Mulan sosem jött volna rá. Alig tudta elhinni, hogy ez a nő ugyanaz az ember, aki többször is át akarta verni. Sőt, az is elég elképesztő volt, hogy Meng Po így megnyílik neki.

– Azt hittem, csak egy félisten ébresztheti fel a kard erejét – mondta Mulan.

– Ez nem így van – válaszolta Meng Po. – A kard erejét az hívja életre, akinek hős szív dobog a mellkasában. Épp olyan, mint a tied, Mulan. – Szünetet tartott, majd folytatta: – Próbára tettük a szíved, de győztél. Ám nem minden harc zajlik a csatatéren. Még rengeteg küzdelem elé nézel, te is, és azok is, akik téged követnek. Ne hagyd, hogy elfelejtsenek, Fa Mulan! És ne feledd: nem vagy egyedül.

– Köszönöm, Meng Po.

A Feledés Asszonya visszaadta a kardot Mulannak, de a lány megrázta a fejét.

– A tiéd, nem az enyém. Az apám kardja ott vár rám az élők világában.

Meng Po ismét elmosolyodott.

– Akkor vidd ezt, hogy emlékezz azokra a csatákra, amelyeket itt vívtál.

A kard eltűnt, és a helyében egy magnóliavirág bukkant fel. Szirmai halvány rózsaszínűek voltak, mint egy barack pírja. A varázslónő Mulan füle mögé tűzte a virágot.

– Így. Ez emlékeztetni fog, hogy ahol szépség van, ott erő, bátorság és állhatatosság is van.

– Köszönöm – suttogta a lány.

Meng Po gyengéden felemelte Mulan állát. Vágyakozás futott át az arcán.

– Yama királynak nehéz dolga lesz, amikor majd meg kell ítélnie téged. Fogadok, örül, hogy nem ma kell szembenéznie ezzel a feladattal.

– Ezt hogy érted? – kérdezte zavarodottan Mulan.

– Van egy szólás, miszerint ide csak az léphet be, aki bátor, de csak aki értékes, az juthat ki innen. Kevesen voltak képesek elérni azt, amit te ma elértél, Mulan. Megmutattad, hogy a szíved igaz. Neked és a barátaidnak sok próbatételt kell még kiállnotok a Földön, és ötletem sincs, mihez kezd majd Yama király, amikor egy nap visszatérsz Diyuba az ítéletéért. Hősként, egy másik életben sokat tehetsz még a földön, ezért talán hozzám küld majd. De az is lehet, hogy megjutalmaz, és a Mennyekbe enged, nem tudom. – Szünetet tartott. – Bár azt hiszem, erre még várhatunk. Addig sok szerencsét kívánok neked és Li kapitánynak az élők világában. – Meng Po ellépett a híd mellől, szoknyája hullámokat vetett. – Most menj. A barátaid és Yama király már várnak rád.

Azzal Meng Po felemelte a szoknyáját, és daruvá változott.

Szárnyát csapkodva az égbe emelkedett. Mulan csak nézte, amíg a madár egy villanással el nem tűnt a nap mögött. A lány ekkor a hídra emelte a tekintetét. A bejáratot őrző főnixek kitárt szárnyakkal várták.

Mulan már nem is emlékezett arra, mikor érezte ilyen nyugodtnak magát.

Végre hazaindul!

Harmincadik fejezet

Shang pillantotta meg elsőnek a lányt a hídon. A férfi egy kőbarlang görbe falának támaszkodott, Yama király és ShiShi mellett. Türelmetlenül állt egyik lábáról a másikra, mint aki már órák óta várakozik. Amint meglátta Mulant, aggodalommal teli ráncai kisimultak a homlokán. Felhúzta a szemöldökét, és elindult a lány felé.

Amikor Mulan észrevette a kapitányt, gyorsabban kezdett verni a szíve, de azt gondolta, biztos csak a hídon való hosszú séta és a sok diyui csata az oka. Levegőért kapkodott.

Shang most máshogy festett. Testét még mindig ragyogó, földöntúli aura vette körül, de valahogy mégis egészségesnek tűnt. Talán az aurája miatt, mely már nem volt olyan sápadt-kék, mint egy láng belseje, hanem úgy ragyogott, mint a napfény.

A férfi hirtelen rájött, milyen feltűnően bámulja Mulant, és elpirult. De a szája széles mosolyra húzódott. A lány még sosem látta ilyen derűsnek a szigorú kapitány arcát.

Mulan gyomrában pillangók táncoltak. Szeretett volna odaszaladni a férfihoz, vidáman ugrálni a megkönnyebbüléstől, megfogni a kezét… de visszafogta magát. A szíve mélyén azonban már tudta, mit jelent a bőre borzongása, és a pillangóraj tánca a hasában. Mushunak igaza volt. Valóban tetszett neki Shang, már régóta… És Diyuban csak még közelebb kerültek egymáshoz, ami megerősítette az érzéseit iránta.

Most azonban nem foglalkozhatott az érzelmeivel. Mindazok után, amin keresztülmentek, még mindig Shang az egyetlen a seregben, aki tudja róla az igazságot. Még nem beszéltek arról, mit fognak tenni, ha visszatérnek a fenti világba.

„Barátok lesztek – korholta magát Mulan. – Mégis mi változna?”

– Hát itt vagy – mondta Shang, mit sem sejtve a lány gondolatairól. Még mindig szélesen mosolygott, és Mulan sem tudta elfojtani a saját vigyorát.

– Te is itt vagy!

– Örülök – mondták egyszerre. A lány nevetett, hogy oldja a pillanat kínosságát. Mintha ugyanarra gondoltak volna, mindketten sietve hátraléptek.

– Jól nézel ki – szaladt ki Shang száján. Szép lassan elvörösödött, Mulannak viszont eltartott egy percig, mire rájött, hogy miért. A kapitány még sosem látta őt női ruhában.

– Te-tetszik így leengedve a hajad. Jól áll.

Mulan elfojtotta a nevetését, és rámosolygott a férfira.

– Köszönöm.

– Hát itt vagy! – dörögte ShiShi, félbeszakítva a jelenetet. – Már azt hittük, sosem jutsz ki abból a teremből. Nem siettél!

– Legközelebb majd te mész be a Tükrök Termébe. Meglátjuk, utána is ugyanezt mondod-e – mondta Mulan jókedvűen. Most azonban talán jobb lesz, ha egyelőre nem mesél arról, hogy majdnem odabent hagyta a fogát. – Amikor kijutottam, találkoztam Meng Póval.

– Meng Po!

– Nem olyan rossz ember. – Mulan megérintette a hajába tűzött magnóliavirágot. – Ezt a virágot kaptam tőle, amikor visszaadtam neki a kardját… A Ragyogó Nap kardja megint itt volt, a derekamon, amikor kiléptem a Tükrök Terméből. Aztán kiderült, hogy Meng Póé.

– Meng Póé? – ismételte Shang. – Ez meg hogy lehet? Majdnem megöletett minket, és…

Yama király dobbantott a lábával. Mulan olyan izgatott volt barátai láttán, hogy észre sem vette az uralkodót. Yama Shang és ShiShi mögött állt, és egy hatalmas könyvet tartott a hóna alatt. Ezúttal nem volt olyan mogorva, de vidámnak sem lehetett mondani. Mulan szerint az arca sosem volt boldog, csak azon a szobron, Youdu templomában.

– Majd később elmondom – fejezte be Mulan Shangnak címzett mondandóját.

Az alvilág ura Diyu hatalmas, cinóbervörös kapui előtt állt démontestőrei gyűrűjében. Amikor meglátta, hogy Mulan közelít felé, összecsapta két óriási tenyerét. Hangjától megremegett a barlang fala.

– Felség – köszöntötte Mulan, és mélyen meghajolt. – Megtaláltam Li Shang kapitányt, és napfelkelte előtt eléd hoztam.

– Eléggé kicentizted – foglalta össze nyersen a király. – De az igazság az igazság.

– Akkor szabadok vagyunk?

– Még nem. – Yama a szakálla végét húzogatta. Úgy tűnt, aggódik valami miatt. – Találkoztál Meng Póval? Nagyon csalódottnak tűnt?

– Csalódottnak?

– Amiért meghiúsítottad a tervét, hogy itt tartson – morogta a király. Kerek szemével Shangra és ShiShire pillantott. – Ti mind elmentek innen, de vele még számolnom kell… tudjátok, egy örökkévalóságig.

– Nem volt mérges – biztosította Mulan. – Áldását adta ránk.

– Jó – nyugodott le Yama király.

– Az ő nyomát érzem a szereléseden – morogta ShiShi Mulannak. Végignézett sörényén, kibomlott fonatain. – Nekem is adhatott volna a mágiájából. Nézz csak rám! Nem mehetek vissza a fenti világba ilyen külsővel. Az összes Li ős rajtam fog nevetni!

Mulan kuncogott.

– Ne légy már ilyen hiú. Jól nézel ki!

Yama király fütyült ShiShinek, hogy lépjen mellé.

ShiShi kihúzta magát, mivel azt hitte, az Alvilág ura ki fogja tüntetni valamivel, de Yama egyszerűen csak letette a hatalmas könyvet az oroszlán hátára. ShiShi felmordult.

– Nem vagyok én íróasztal!

A király azonban nem foglalkozott az oroszlán panaszával. Belelapozott a könyvébe, és addig pörgette a lapokat, amíg meg nem találta Shang nevét. Kivett egy ecsetet a füle mögül, belemártotta a mellette lebegő porcelán tintásüvegbe, aztán kihúzta Li Shang kapitány nevét a könyvéből.

– Így – mondta. Benyúlt a zsebébe, és elővette a papírlegyezőjét, hogy megszárítsa vele a tintát. – Meg is volnánk. – Shangra bökött az ecsetjével. – Legközelebb jobban figyelj oda, mielőtt az ellenség kardjának útjába veted magad.

– Igenis, uram.

– Rendben van. Most pedig tűnés innen! Tartanom kell magam az időbeosztásomhoz.

– Még nem! – szólalt meg egy csapat ismerős hang.

Mulan ősei!

Mei, Liwei és Ren tűnt fel Languai oldalán. A kék démon, aki korábban bevezette Mulant Diyuba, morcosan nézett a lányra, de amikor találkozott a szemük, elismerően bólintott. Lehet, hogy eleve ilyen az arckifejezése.

– Nagy szerencséd, hogy Diyu milliónyi lakója közül pont ebbe a három lélekbe futottál bele – mondta Yama király, aki a szemöldökét ráncolva méregette a Fa szellemeket. Mei a szempilláit rebegtetve bámulta. – Mondj köszönetet nekik, és búcsúzz el. De gyorsan! Adakozó kedvemben vagyok, de ez nem jelenti azt, hogy vesztegethetitek az időmet.

– Tényleg sosem mosolyog – állapította meg Mei. Elbiggyesztette piros ajkait, aztán Mulanra nézett. – Jó téged újra látni, Ping. Úgy értem, Mulan. – A legyezőjével vállon csapta a lányt. – Tudtam én, hogy nem is vagy fiú!

– Bocsánatot kérek, amiért átvertelek benneteket – válaszolta Mulan. – De muszáj volt… A Papáért.

– El kellett volna mondanod nekünk – ráncolta az orrát Liwei. Mulan aggódott, hogy a szellem még mindig mérges rá, de a férfi végül bólintott. – De a család az család. Legalább tudjuk, hogy valóban közénk tartozol.

– A család az család – ismételte mosolyogva Mulan. – Köszönöm, Dicsőséges Ősöm, Fa Liwei.

– Ha hálálkodni akarsz, inkább imádkozz, hogy mihamarabb a Mennyekbe jussunk – tette hozzá Mei. – Már évszázadok óta nem imádkozott értünk senki.

– Én fogok – mondta Mulan, akit mélyen megérintett, hogy a felmenői ilyen könnyedén elfogadják. – Megígérem.

Mei és Liwei visszaindult Diyu mélye felé, de Ren még velük maradt. A szerzetes idegesen csoszogott oda Mulanhoz.

– Hála neked, ki tudtam fizetni az adósságaimat – mondta. – Tudtam, hogy sikerül átjutnod a Tükrök Termén.

– Én is örülök – mondta Mulan megenyhülve. – Nagyon sokat segítettél nekünk, Ren. Ezek után mi lesz veled?

A férfi arca felragyogott.

– Yama király szerint egy új életben jóvátehetem a múltam hibáit.

– Gratulálok! – mondta Mulan, aki nagyon örült a felmenője sikerének. – Mikor mész?

– Innen az Igazság Terméhez megyek, és beállok a sorba. De eltarthat néhány napig, esetleg hetekig. Legalább lesz időm végiggondolni.

– Mit?

Ren kopasz fejét tapogatta.

– Fogalmazzunk úgy, hogy nem én voltam a legpéldamutatóbb szerzetes, amikor még éltem. Színész akartam lenni, de az anyám nem engedte. Tehát pénzre volt szükségem, hogy megalapíthassam a saját társulatomat, ezért szerencsejátékozni kezdtem. Amikor Anya rájött, a kolostorba küldött.

– Hadd találjam ki… Akkor sem álltál le a szerencsejátékkal, amikor szerzetes lettél.

Ren ravaszan vigyorgott Mulanra.

– Nem bírtam ki. A halálom előtt pár hónappal rúgtak ki a kolostorból. De a rossz szokásaim nagy hasznomra váltak itt, Diyuban. – Ren megnyugodva húzta ki magát. – Illetve ezek miatt tölthettem elég időt itt ahhoz, hogy találkozzam a leszármazottammal, a hős Fa Mulannal.

Mulan elpirult. Még nem szokott hozzá ahhoz, hogy hősnek nevezzék, főleg nem álruha nélkül.

– Remélem, a fenti világban ismét találkozunk. – Ren karba tette a kezét, aztán hátralépett, Languai pedig vállon ragadta. A két alak lassacskán eltűnt a szemük elől, de a helyükben újabb szellem jelent meg.

– Apám! – hallotta Mulan Shang kiáltását.

A szellem Li tábornok volt. Melle büszkén duzzadt, teste sokkal fényesebben ragyogott, mint azelőtt, sőt, még a páncélja is csillogott. Lassan sétált feléjük, és le sem vette a szemét a fiáról, amíg oda nem ért Yama király elé.

Az uralkodó összevonta a szemöldökét.

– Hát itt voltál! – reccsent a tábornokra. – A katonáim már mindenütt kerestek!

Li tábornok meghajolt Yama király előtt.

– Felség, nagyon sajnálom, hogy elkerültem a katonáidat.

– És kiszöktél az élők világába – tette hozzá szigorúan Yama. – Pedig ez tilos! Még visszavonhatom az engedélyem, amellyel bebocsátást nyertél a Mennyekbe!

– Felség – szólt közbe Mulan –, az én hibám volt! Én ajánlottam föl, hogy elindulok.

– Azt mondtam, visszavonhatom – horkantotta Yama király. – Nem azt, hogy vissza fogom vonni. Mondtam, hogy most szívélyes hangulatban vagyok.

Li tábornok elfojtott egy mosolyt.

– Készen állok belépni a Mennyekbe. Csak egy utolsó percet kérek a fiammal.

Yama király sóhajtott.

– Na jó. De siessetek, mielőtt még meggondolom magam!

Li tábornok még egyszer meghajolt, majd korábbi védelmezőjéhez, ShiShihez fordult.

– Búcsúzom, öreg barátom! Vigyázz a fiamra helyettem is.

ShiShi bólintott, és lehajtotta a fejét, még mielőtt Mulan meglátta volna nagy, narancsszín szeme sarkában a könnycseppeket.

A tábornok ekkor Mulanhoz lépett.

– És neked is hálával tartozom, Ping. Úgy emlékszem, korábban máshogy néztél ki.

Mulan idegesen nézett a tábornok szemébe.

– Azért, mert nem Ping vagyok – vallotta be. – A nevem Mulan.

Shang apja zavarodottan pislogott.

– Ő Fa Zhou lánya – magyarázta ShiShi, mielőtt a lány megszólalhatott volna. – Férfinak álcázta magát, hogy az apja helyett csatlakozhasson a sereghez, így megkímélve őt az újabb csatáktól.

– Egy harcosnő – mormogta a tábornok. Egy pillanatig gondolkodott, majd kuncogni kezdett. – Merész, de nem mondhatom, hogy ellenemre van. Micsoda katona lehetett volna Shang édesanyjából! A vadsága önmagában elég lett volna arra, hogy leverje a hunok seregét. – A tábornok vidáman grimaszolt, de aztán befejezte a nevetést. Kihúzta magát, és ismét magára öltötte a nagyra becsült, határozott tábornok szerepét.

– Köszönettel tartozom neked, Fa Mulan. Csak kevés férfi lett volna elég bátor és fortélyos ahhoz, hogy eljöjjön Diyuba a fiamért. Fa Zhou szerencsés, hogy ilyen lánya van.

Mulannak elszorult a torka, és bepárásodott a szeme, mint ShiShinek. Szóhoz sem jutott, annyira meghatódott attól, hogy Li tábornok komolyan úgy véli, az apja büszke lenne rá.

– Köszönöm, uram – bökte ki végül, amikor rájött, hogy mindenki a válaszára vár. – Szavaid sokat jelentenek nekem.

– Gondolom, a fiam sem viselte könnyedén, amikor szembesülnie kellett vele, hogy a legjobb katonája egy nő. De bízom benne, hogy vigyázol a büszkeségére.

Mulan összepréselte az ajkait, hogy ne vigyorogjon el.

– Mindent megteszek.

Azzal Li tábornok végül Shanghoz lépett.

– Fiam – mondta csendesen –, Kína hálával tartozik neked azért, amit tettél, de még nem léphetsz ki a császár védelmezőjének szerepéből.

Shang meghajolt. Mulan nem látta az arcát, de hallotta, hogy remeg a hangja.

– Igen, apám.

– Gondoskodj az édesanyádról. – Li tábornok mindkét kezét a fia vállára tette. – És hallgass ShiShire. – Halványan elmosolyodott. – A nagyfejű mindig azt hiszi, hogy igaza van, de idővel rájössz, hogy ez általában tényleg így van. Sok bölcsességet tanulhatsz tőle. És ha így teszel, akkor nem fogod elkövetni ugyanazokat a hibákat, amiket én a te korodban elkövettem. Jobb ember leszel nálam. Csak ezt remélem.

Shang kinyitotta a száját, hogy tiltakozzon, de aztán inkább becsukta, és csak bólintott.

– Úgy lesz, apám. – Szünetet tartott. – Köszönöm, hogy visszajöttél elbúcsúzni. Nem hagylak cserben.

– Mi sem tesz boldogabbá. Figyellek majd a Mennyekből.

Li tábornok megfogta Shang kezét, és csak álltak, amíg Yama figyelmeztetően nem köhintett. A tábornok bólintott, elengedte a fia kezét, és visszalépett a király mellé.

– Miután átkeltek a kapun – mondta Yama –, bármi is történjék, csak menjetek tovább. – Hangja visszhangzott a barlangban. Amikor Mulan hátrafordult, észrevette, hogy Yama király és Li tábornok eltűnt.

A kapu fölött egy bronzharang csilingelt. A lány felnézett a hang irányába. Korábban nem vette észre a levegőben lebegő csengőt, amit semmi sem tartott a helyén. Az ilyesmi azonban már nem tudta meglepni. Egy kicsit szomorú volt, hogy el kell hagynia ezt a helyet, és vissza kell térnie az élők világába, ahol nincs varázslat, és nincsenek démonok és szellemek sem. Ahol a folyók nem a felhők közt folynak, a hidak pedig nem lebegnek a levegőben. Ahol a tükrök nem szólnak az ember lelkéhez, és az idős asszonyokról sem derül ki soha, hogy hatalmas varázslónők.

A csengő hangjára a kapu cinóbervörösre festett fájába faragott kerek démonarcok szeme életre kelt, és csattogtatni kezdték szögletes fémfogaikat. A csattogás hangja egyre erősödött, végül az egész barlang beleremegett.

A kapu mély nyikorgással kinyílt.

Harmincegyedik fejezet

A kapu szárnyai közt betört a napfény, és lágy ragyogással töltötte meg a barlangot. Mulan eltakarta a szemét, és közelebb lépett a nyikorgó kapuhoz. Odakint hajnalodott, az izzó nap már látszott a horizont felett.

– Reggel van – mormogta. Felhajtotta a fejét, sütkérezett a meleg napfényben. – Tudod, még sosem örültem ennyire a napnak.

– Én így érzem magam minden egyes csata után – válaszolta Shang. – Hálás vagyok, hogy még egy napot megéltem.

Mulan tudta, mit ért ezalatt a férfi.

ShiShi azonban továbbra is mozdulatlanul állt mögöttük.

– Jössz? – kérdezte Mulan, és hívogatóan intett az oroszlánnak. Kuncogott. – Ne mondd, hogy még mindig a sörényed miatt aggódsz. Majd segítek befonni, mielőtt visszatérsz Shang őseihez.

Az oroszlán kihúzta magát, a farkát maga mellé fektette, majd mély, ünnepélyes hangon így szólt:

– Most látjuk egymást utoljára, Fa Mulan. Szeretnék rendesen elbúcsúzni.

Mulan leeresztette a kezét. Vicces kedve szertefoszlott.

– Hát nem jössz velünk?

– Nem megyek át a kapun – mondta ShiShi. – Megígértem Li tábornoknak, hogy segítek neked megmenteni a fiát. Most, hogy küldetésünk véget ért, jelentenem kell a Li ősöknek, aztán kötelességem Li Shangot védelmezni.

Mulan annyira megkedvelte az oroszlánt! Még sosem gondolt arra, hogy ShiShi diyui utazásuk után nem lesz része az életének. Most, hogy a védelmező azt mondta, mennie kell, Mulant döntötték az érzelmek. Leeresztette a vállát.

– Akkor nem látlak soha többé?

– Ebben az életben már nem – mondta szomorúan ShiShi. Oldalra billentette a fejét, és elgondolkodva ráncolta az orrát. – Kivéve, ha valahogyan csatlakozol a Li család…

– Kivéve, ha rajtam keresztül találkoztok – szakította félbe Shang. – ShiShi mindig velem lesz, te pedig mindig a barátom leszel, Mulan.

Mulan nem értette, miért mosolyog olyan tudálékosan az oroszlán, de nem is törődött vele, csak egyszerűen a nyakába borult. A védelmezőt annyira meglepte a gesztus, hogy halkan felkiáltott. Amikor megnyugodott, mancsával meglapogatta a lány hátát.

– Erősebb vagy, mint amilyennek tűnsz, kiskatona. Hiányozni fogsz.

– Köszönök mindent! – suttogta Mulan ShiShi fülébe.

Eleresztette az oroszlánt, aki szégyenlősen megrázta a sörényét, amikor észrevette, hogy milyen kócos.

– Minden jót kívánok, Fa Mulan – szólt, majd bólintott Shangnak. – Mindkettőtöknek.

Azzal az oroszlán belépett a kapu szárnyai közt átáramló fénybe. Arany bundája lassan megszürkült, szőre megkeményedett, kerek, datolyaszínű szemei üvegessé váltak.

Amikor a kapu teljesen kitárult, a beözönlő fény ellepte a védelmező szobrát, ami aztán egy villanással eltűnt. Mulan nyelt egyet, és Shanghoz fordult.

– Készen állsz?

– Várj.

Mulan kíváncsian nézett fel a férfira.

– Igen?

– Amikor visszatérünk, ismét Ping leszel. – A kapitány izgatottnak tűnt, a kezét bámulta. – Én csak… hozzászoktam már, hogy Mulannak hívlak. – Habozott, és közben egyre pirosabb lett az arca. – Most jöttem rá, hogy még meg sem köszöntem, hogy megmentettél.

– De, már megköszönted.

– Pingnek igen – mondta a férfi, és felhúzta a szemöldökét, amitől meglágyultak a vonásai. – De Mulannak nem.

A lány megint érezte, hogy hevesebben kalapál a szíve. Nem mert levegőt venni, sőt, pislogni sem mert, mert félt, hogy előtörnek belőle azok az érzelmek, amik most hatalmukba kerítették. Hirtelen mindent érezni kezdett: érezte, ahogy a haja csiklandozza a vállát, érezte a szempillái súlyát, amikor pislogott, érezte, ahogy összehúzódnak az erei, amik a feje felé pumpálják a vért. Összevissza kapkodta a levegőt, a szíve eszeveszetten vert.

– Tehát – folytatta Shang, és megköszörülte a torkát. Lépett egyet Mulan felé, és kinyújtotta a kezét. Mulan egy percig azt hitte, vagyis azt remélte, hogy a férfi megfogja a kezét. De ha meg is fordult ez Shang fejében, az utolsó pillanatban visszahúzta a karját. Még nem volt ember, ezért az ujjai csak átsiklottak volna Mulan kezén. – Köszönöm, Mulan.

Mulan szívét melegség járta át.

– Én is köszönettel tartozom mondta gyöngéden. – Ez a küldetés segített megtalálni önmagamat.

Shang zavarodottnak tűnt, a lány pedig ráinosolygott.

– Nem sietnétek? – hallatszott odafentről Yama király hangja. A barlang fala megrázkódott. Nem fogom örökké nyitva tartani az ajtót.

A kapu árnyékában álltak, amikor Mulan észrevette, hogy Shang már nem fénylik. Minél közelebb értek a kapuhoz, annál több szín tért vissza az arcára.

– Mi az? – kérdezte a kapitány, amikor észrevette, hogy a lány nézi.

Mulant döntötték az érzelmek.

– Újra élsz! – lehelte.

Shang szeme szép lassan ismét sötétbarna lett, amit Mulan már úgy hiányolt. Testét árnyék körvonalazta, mely ráfutott a nyaka ívére, erős vállára. Ahogy a fénylő, kék aura lassacskán eltűnt, Shang haja megfeketedett. Bőre, amit bronzszínűre sütött a sok évnyi edzés a napon, megtelt élettel.

Mulan nem tudta, mi lelte – impulzus vagy ösztön? –, de Shang keze után nyúlt.

A férfi meglepődött. A lány nem tudta, hogy vajon azért csodálkozik, mert megfogta a kezét, vagy pedig azért, mert végre érezte az érintést. Végül arra jutott, lehet, hogy mindkettő miatt.

Shang tartása ellazult, és közelebb húzta magához a lányt, anélkül, hogy elengedte volna a kezét.

– Egyszer azt mondtam neked, hogy te vagy a legőrültebb fickó, akit valaha láttam. Azt hiszem, módosítanom kell: te vagy a legőrültebb nő.

Mulan nevetett.

– Késlelteted a kilépésünket Diyuból, csak azért, hogy ezt elmondd?

– Ping igazat mondott a nővéréről.

Mulan kíváncsian emelte fel az állát.

– Éspedig?

– Hogy erős, kedves, gyönyörű és bátor…

– És kimondja, amit gondol – emlékeztette Mulan.

– Őszinte, és ez a legfontosabb.

– És néha hajlamos megtagadni a parancsot – figyelmeztette Mulan. – Még a kapitányáét is.

– …Józanul ítélkezik.

Mulan mosolygott. Gyengéden egy hajtincs után nyúlt, ami a férfi halántékára tapadt. Óvatosan kisöpörte az arcából, de Shang elkapta a kezét, és a mellkasára tette.

A lány bőre bizsergett.

– Sosem fogok olyan lánnyal találkozni, mint ő – mondta Shang. – Most, hogy vége a háborúnak, bolond lennék kiereszteni a kezeim közül.

Mulant elöntötte a melegség. Úgy érezte, ragyog, érezte, ahogy a szívének melege szétáramlik az ereiben, és a fejébe száll. Furcsa érzés volt. Először megfeszült, hogy visszanyerje az önuralmát, hisz lehet, hogy csak félreértette Shangot. Honnan tudhatná? Forogni kezdett alatta a talaj, s a szíve eszeveszetten vert. Mi van, ha csak képzelte, amit a férfi mondott? Shang azonban úgy fogta a kezét, úgy nézett rá, és úgy várta a válaszát, hogy Mulan biztos volt benne, hogy nem képzelődött. Azonban nem tudott uralkodni szíve szédülésén, gyomra liftezésén, térde remegésén. Elmosolyodott.

Aztán, mielőtt Yama király ismét félbeszakíthatta volna őket, a lány a kapu felé fordult. A kifelé vezető út nem volt olyan sötét, mint amin idefelé jöttek ShiShivel. Meng Po szerint Mulannak és Shangnak még sok megpróbáltatással kell szembenéznie, de bármi is legyen az, a lány tudta, hogy együtt győzik le.

Diyu kapuit is együtt lépték át.

A fény annyira elvakította őket, hogy Mulannak muszáj volt eltakarnia a szemét a szabad kezével.

„Ne álljatok meg” – emlékezett Yama király szavaira.

Azonban minden lépéssel egyre nehezebben haladtak előre. Dühös szelek lökdösték őket, majd hirtelen egy láthatatlan erő a levegőbe röpítette őket. Mulan nem tudta megállapítani, hogy emelkednek-e, vagy zuhannak. A szél olyan erős volt, hogy alig kapott levegőt. Shang kezét azonban érezte a tenyerében. Összekulcsolták az ujjaikat, és erősen szorították egymás kezét, hogy a szél ne sodorja szét őket. Shang rákacsintott Mulanra, jelezve, hogy nem lesz semmi baj.

Azonban egyre gyorsabban száguldottak a levegőben. Egy erős fuvallat süvítve még magasabbra lökte őket. Forgószélbe keveredtek, és minden pörögni kezdett körülöttük.

Mulan érezte, hogy a levegő megremeg a talpa alatt, majd a szél föléjük kapott, mint egy hullám, és eltépte őket egymástól.

– Shang! – kiáltotta.

Egymás keze után kaptak, de a szél túl erős volt. Túl gyorsan repültek. Egy villanás, ami odafentről jött, elvakította a lányt. A fény egyre erősebb lett, majd elnyelte őket.

Shang arca volt az utolsó, amit Mulan látott, mielőtt a világ a feje tetejére állt. Aztán minden elsötétült.

Harminckettedik fejezet

Mulan szeme kipattant. Felugrott, de közben véletlenül beverte a fejét a mögötte lévő póznába. Felnyögött a fájdalomtól. A Diyu kijáratát elárasztó fénytől még mindig csak foltokban látott. Fülében a csengő távoli hangja szólt. Nem kellett azonban látnia a környezetét ahhoz, hogy rájöjjön, hol van. Talpa alatt ropogott az olvadozó hó, s a föld nedves és hideg volt. A póznát borító dér többnyire már eltűnt. A távolban hallotta Linget és Yaót, akik kakas módjára kukorékoltak, hogy felébresszék a tábort. Kétség sem fért hozzá, hogy Mulan a sátrában van, a táborban a többi katonával.

Megdörzsölte a szemét, és felhúzta a lábát. Valami csörömpölt mellette: a fatál volt az, benne Chien-Po levesének maradékával. A sátorban minden ott volt, ahol hagyta. Gyorsan feltápászkodott.

– Shang? – suttogta.

Válasz nem jött, de hirtelen fütyülő horkolás ütötte meg a fülét, ami a pajzsa alól jött. Mulan óvatosan felemelte a pajzsot, bekukucskált alá, és megpillantotta az alvó Mushut. Úgy döntött, inkább hagyja pihenni a sárkányt.

A sötét sátorba szűrődő napfény apró pöttyöket vetített a lány páncéljára. A sátor közepén álló fekhelyet azonban még beburkolta a sötétség. Shang feküdt ott, pontosan úgy, ahogy Mulan hagyta.

A lány csalódottan leeresztette a vállát. Vajon az egészet csak álmodta?

Már nem volt olyan hideg, mégis reszketett a keze, ezért fújni kezdte. Kinyújtotta az ujjait, hogy átmelegítse az izmait. Ekkor észrevette, hogy a lábán már nincs kötés. Felemelte a nadrágja szegélyét. A seb, amit a démonok ejtettek rajta, eltűnt, ahogy eltűntek a horzsolások a kezéről is. Sőt, az egyenruhája is sértetlen volt. Apja kardja a sátorajtó mellett pihent Khan nyerge mellett.

És mégis…

A zsebében valami puha, lágy dolgot érzett. Egy finom, rózsaszín virág volt az. A magnólia, amit Meng Pótól kapott. Mulan kinyitotta a tenyerét, és mély levegőt vett. Vajon merjen reménykedni abban, hogy Shang valóban jobban van? „Könyörgöm, csak legyen jobban.”

Amikor a füle már nem csengett a diyui harangtól, halk, de ritmikus szuszogásra lett figyelmes, mely a sátor közepe felől hallatszott.

A lány odalépett Shang ágya mellé, letérdelt, kezét a férfi feje melletti zsámolyra tette. Mikor megpillantotta a kapitányt, szaggatottan felsóhajtott. Shang még mindig aludt, kezét a takarója fölött keresztbe tette a mellén. Mulan mérget mert volna venni rá, hogy az éjjel betakargatta.

A lány megdörzsölte a kezét, hogy átmelegítse az ujjait, majd ellenőrizte a kapitány homlokát. A férfi bőre hűvös volt, a láza lement.

Mulan legszívesebben kikiabált volna a többieknek, a szíve a fülében dobolt, de aztán mégsem mert. Még nem. Először biztos akart lenni benne.

Még mindig remegő kezével felemelte a férfi takaróját, és megnézte a vágást a hasán. Bár a varas seb körül gyulladtan vöröslött a bőr, még mindig nem fertőződött el, sőt a közepén vastag, piros vonal tűnt fel: a hegesedés első jele. A vágás összezárult!

Shang köhögött. Hangja rekedt volt, de félig kinyitotta az egyik szemét.

– Úgy… úgy emlékszem, azt mondtam, hogy hagyj ott.

Mulan a szája elé kapta a kezét. Majdnem megfulladt a megkönnyebbüléstől.

– Shang!

A sátorba áramló napfény a férfi szemébe sütött. Shangnak ettől összerándult az arca, és a szemöldökét ráncolta. Még egyet pislogott, majd mindkét szemével a lányra nézett.

Az arca kipirult, és majdnem annyira piros lett, mint amikor meglátta Mulant a Nyugalom Hídján. A lány úgy vélte, azért pirult ki ennyire, mert jobban érzi magát.

Shang feltámaszkodott a könyökére.

– Lassan! – Mulan a férfi hátára tette a kezét, hogy felsegítse, és közben alig bírta visszatartani a mosolygását. – Hogy érzed magad?

– Össze vagyok zavarodva – mondta Shang –, de jobban. Sokkal jobban. – A kapitány a kézfejével letörölte az izzadságot a homlokáról. Felült, nyújtózkodott, mellkasa kitágult, ruhájának ujja alatt dülledtek a karizmai. Amikor Mulan meglátta, elpirult.

– Jól van – mondta, és elfordult, mert félt, hogy Shang meglátja. Kezét visszafojtott lélegzettel az arcára szorította, hogy a melegtől eltűnjön róla a pír. Nagyon szerette volna átölelni Shangot, és minden erejére szüksége volt, hogy türtőztesse magát. Maga sem értette, miért ilyen szégyenlős most. Shang már elmondta Diyuban, hogyan érez iránta. De most, amikor Mulan ránézett, a férfi úgy kapta el róla a pillantását, mint akit leskelődésen kaptak.

– Meddig aludtam? – kérdezte sietve.

– Kicsivel több, mint egy napig.

Shang az ölébe húzta a takarót, és előrehajolt. Mulannak feltűnt, hogy a férfi szándékosan nem néz rá. Egy szót sem szólt arról, hogy milyen újra itt, az élők világában.

„Furcsán viselkedik.” Lehet, hogy nem emlékszik rá, mi történt Diyuban? És arra, hogy ő Mulan, nem pedig Ping?

Mulan mellkasát elszorította a csalódás. Tehát Shang arra sem emlékszik, hogy látta az apját, vagy hogy találkozott ShiShivel, és a közös pillanataikat is elfelejtette… Nem emlékszik, milyen közel kerültek egymáshoz, miután Mulan elárulta magáról az igazat. És arra sem emlékszik, amit Mulannak mondott, mielőtt kiléptek a kapun. Már elfelejtette, hogy nem akarta kiereszteni a kezei közül.

Mulan gombócot érzett a torkában. Szórakozottan kereste a kulacsát, nem is nagyon fogta fel, mit csinál. Átjárta a hideg. Úgy érezte, hogy az egész világ végérvényesen megváltozott körülötte, és erről csak ő tud.

„Hagyd abba, Mulan!” Nem számít, hogy Shang emlékszik-e a Diyuban töltött időre. Az sem számít, ha az egész küldetés csak egy álom volt. Shang jobban van, és ez a legfontosabb. Nem fog meghalni.

A kötelék, amely Diyuban összefonta őket, valódi. Akkor is, ha Shang nem emlékszik arra, hogy ő Mulan, és nem Ping. Mulan majd megoldja, hogy ismét közel kerüljenek egymáshoz.

De mégis, hogyan? Most, hogy a háborúnak vége, már nem tudnak sok időt együtt tölteni. Miután tiszteletüket teszik a császár előtt, Mulan hazamegy, és a szülei elé kell állnia. Ahogy Shang is hazatér az anyjához, aki feleséget keres neki.

Mulan leengedte a vállát. Nem hazudhatott magának: ez bizony nagyon zavarta.

Nem akarta még egyszer elkövetni ugyanazt a hibát. El fogja mondani magáról az igazat. Nemsokára. Keserédes öröm töltötte el. Nyelt egyet, hogy a hangja ne haljon el, miközben beszél.

– Sajnálom.

– Mit?

„Hogy hazudtam, és hogy majdnem meghaltál miattam” – gondolta a lány, de inkább azt mondta:

– Nem tudom, mi lett volna velem, ha meghalsz. Köszönöm, hogy megmentettél Shan-Yutól.

Shang gyöngéden rámosolygott, amitől Mulan ismét elpirult.

– Te is ugyanezt tetted volna értem.

Mulanban megállt az ütő. Levegőért kapkodott.

– Örülök, hogy jobban vagy, Shang. Az egész csapat nagyon fog örülni. – Felállt, és úgy döntött, elmegy, mielőtt még túl kínossá válik a helyzet. – Mindenkinek elújságolom a jó hírt. – Shang gyomra hangosan korgott. – És megnézem, elkészült-e már Chien-Po a reggelivel.

Mielőtt még a kapitány bármit mondhatott volna, Mulan kimenekült a sátorból, és kiabálni kezdett:

– Li Shang kapitány ébren van! Hé, mindenki! Shang felkelt!

Harmincharmadik fejezet

Az éjszaka elolvadt a hó, és láthatóvá váltak a földön elszórtan növő fűcsomók. Mulan itt-ott még nyíló virágokat is látott. Körülötte minden katona a talpára ugrott, és sietősen öltözködni kezdett, hogy minél hamarabb megnézhesse a felgyógyult Li Shangot. Yao és Ling lármázva vitatkozott Chien-Po körül azon, hogy ki vigye Shangnak a reggelit.

– Ping – mondta Chien-Po, és letörölgette a tál széléről a levest a ruhaujjával. Hagynunk kellene pihenni a kapitányt.

– Mikor láthatjuk? – kérdezte Ling.

– Megkérdezem – mondta Mulan, és elvette a tálat. Megállt a sátor előtt, ahol a többi katona már lelkesen várakozott. – Még csak most ébredt fel. Adjatok neki néhány percet.

Yao elhessegette a katonákat.

– Igen, adjatok neki néhány percet!

Chi Fu azonban ragaszkodott hozzá, hogy bemenjen Shanghoz. Felszegte az állát, a sátor bejáratához sétált, majd mielőtt még Mulan beléphetett volna, a tekercsével megkocogtatta a lány vállát.

– Beszélni akarok a kapitánnyal! Ez parancs!

– Ő most pihen – mondta vidáman Mulan. Ma reggel még Chi Fu követelőzése sem bosszanthatta fel.

– Pihen? – horkantotta Chi Fu. – Na persze. Téveszméid vannak, Ping! Tudjuk, milyen súlyos sérüléseket szenvedett a kapitány. Nem hinném, hogy valóban…

– Meggyógyult? – fejezte be Shang a császár tanácsosának mondatát. Lehajolt, hogy kiférjen a sátorfa alatt. – Igen, meggyógyultam. És azt javaslom, rendesen reggelizzen meg mindenki! Még hosszú út vár ránk a Császárvárosig.

A katonák elhallgattak. Chi Fu sem szólalt meg többet, hisz tátva maradt a szája.

– Ez egy csoda – suttogták a katonák egymás közt. – A kapitány él!

Mulan tisztában volt azzal, hogy milyen idióta vigyor ül a képén, amikor átadta Shangnak a reggelijét.

– Üdv újra köztünk, Li kapitány.

– Nos, ez ám a meglepetés! – húzogatta Chi Fu a bajuszát. – Hogyan történhetett?

Shang Mulan vállára tette a kezét.

– Ping gondoskodott rólam. Nem mondott le rólam, pedig még én magam is erre kértem.

Chi Fu keresztbe fonta a karjait.

– Majdnem meghaltál e miatt a fiú miatt!

– Ping mindannyiunkat megmentett Shan-Yutól – emlékeztette Shang. – Szerintem a császár is tudni akarja majd, kinek köszönhetjük az életünket.

– Rendben van – mondta Chi Fu, és Mulanra nézett. – De ne várd, hogy fényes jelentést írok rólad!

– Nem várom – mondta Mulan, és elfojtott egy kuncogást.

Míg Chi Fu elsétált, Ling kiszürcsölte a tányérjából a maradék levest, aztán azt morogta Mulan fülébe:

– Még a bókjai is sértegetésnek tűnnek.

– Ja – fejezte ki egyetértését Yao. – De most az egyszer nem akarom beverni az arcát. Annyira boldog vagyok, hogy a kapitány él!

Mulan felnevetett, majd a szájához emelte a tálat.

– Én is, én is.

Annyira jó volt ismét a barátai közt lenni!

Mulan felnyergelte Khant. A horizonton halványan már látszottak a Császárváros vörös falai és kék tetői.

– Siessetek a reggelivel! – szólította fel a katonákat Shang. A férfi felöltözve lépett ki a sátrából, mintha mi sem történt volna vele. Olyan erősnek tűnt, miközben végigsétált a táboron! Egy tartalékokkal teli dobozt cipelt, amit a Császárvárosba visznek. – Öt percen belül indulunk! A császár már vár ránk!

Mulan meghúzta a szíjat, amivel a nyerget Khan hátára rögzítette. A lábánál ismerős árnyék tűnt fel. Ahogy közeledett az alak, úgy lett az árnyéka egyre kisebb.

– Te sunyi kislány! – vigyorgott Mushu. – Elmeséled nekem, miféle varázslatot olvastál tegnap éjjel a kapitányra?

– Nem tudom, miről beszélsz.

– Tudom, hogy néz ki egy férfi, aki menten kinyiffan – folytatta a sárkány. – Li Shang kapitány pedig már félholt volt!

Mulan idegesen nevetgélt.

– Nem tudom. Elaludtam.

Védelmezője azonban gyanakodva méregette.

– Tudod, annak ellenére, hogy férfinak vagy öltözve, meg minden, nem hazudsz valami jól.

– Tényleg elaludtam! – tiltakozott Mulan, és levette Cri-Keet Mushu hátáról. – Talán csak van nála is egy szerencsetücsök.

Cri-Kee egyetértően cirpelt. Mushu keresztbe fonta a karját.

– Akkor is úgy érzem, hogy rejtegetsz előlem valamit. Nem tetszik ez nekem, Mulan. Egy kicsit sem. Tudod, hogy nem kellene hazudnod az őrző-védődnek.

– Hosszú történet. Majd később elmesélem.

– Később?

– Ma este – helyesbített –, ha vége a menetelésnek.

A sárkány bólintott.

– Megbeszéltük.

Mulan a kantárjánál fogva vezette Khant, és közben a kapitányt nézte. Shang csodálatra méltóan vezette a katonákat, annak ellenére, hogy egy napja még a halál kapujában állt. A férfiak vidáman fütyörésztek és énekeltek körülötte menetelés közben. A kapitány azonban nem csatlakozott hozzájuk. Mulan látta, hogy séta közben néha biceg, a sebe még mindig fájt neki. Azonban senkitől nem fogadott el segítséget, még Mulantól sem, ami nem lepte meg a lányt.

Viszont akkor is feltűnően csöndben volt. Szokatlanul csöndben, még magához képest is. Reggeli óta nem mosolygott.

– Mi baja van a kapitánynak? – bökte oldalba Yao Mulant. – Nem úgy néz ki, mint aki boldog, hogy él.

– Boldog – ellenkezett Ling. – Nézd csak, nem is ráncolja a homlokát! Ha pedig nem ráncolja, az azt jelenti, hogy boldog.

– Te mit gondolsz, Chien-Po? – kérdezte Yao.

– Hmm. – Chien-Po összenyomta a két tenyerét. – Úgy tűnik, mintha elmélkedne valamin.

„Chien-Pónak igaza van” – gondolta Mulan, és csak nézte a kapitányt. A férfi mellett sétáló Chi Fu éppen arról fecsegett, hogy mi mindennel fogja kitüntetni őt a császár, hiszen hihetetlen pontossággal jegyezte fel az eseményeket, és nagyszerű haditanácsos volt. Hát persze, semmi kétség. Úgy tűnt, Shang semmit sem hall a hablatyolásából. Még csak meg sem próbálta tettetni, hogy figyel. – Szerintem valami nagyon leköti a gondolatait.

Mulan azon tűnődött, vajon min morfondírozik ennyire a kapitány. Legszívesebben odament volna, és megkérdezte volna, de türtőztetnie kellett magát. Annyira hozzászokott, hogy mindig a férfi mellett van, de most, hogy visszatértek az élők világába, folyton emlékeztetnie kellett magát, hogy Shang a feljebbvalója. Nem teheti meg, hogy egyszerűen odasétál hozzá, és megkérdezi, amit akar. Vagy legalábbis a többi katona előtt nem.

Így hát Mulan eléggé meglepődött, amikor menet közben a férfi egyszer csak odalépett hozzá, és megérintette a vállát.

– Beszélhetnék veled? – kérdezte. Aztán észrevette, hogy a többi katona is ott sétál Mulan mellett, ezért megköszörülte a torkát, és sokkal hivatalosabb hangnemben folytatta:

– Gyere velem, Ping. Addig Chien-Po vezeti a csapatot. Ne lassuljatok le.

Mulan átadta Khan kantárát Lingnek. Látta, hogy Mushu megpróbál vele jönni, de óvatosan megrázta a fejét. Yao és Chien-Po kíváncsian nézett rá, de Mulan nem foglalkozott velük. Követte a kapitányt.

Shang hosszú ideig nem szólalt meg. Egyszerűen csak sétáltak, kis távolságot tartva a többi katonától.

– Mi jár a fejedben, kapitány? – kérdezte végül Mulan.

Shang pislogott, és felsóhajtott.

– Túl sok minden. Azt sem tudom, mihez kezdjek a gondolataimmal. A háborúnak vége, legyőztük a hunokat, és…

– És? – noszogatta gyengéden Mulan.

– Őszintén, nem értem, hogyan lehetek életben. – Shang habozott. – Ennek a sebnek, amit Shan-Yu ejtett rajtam, meg kellett volna ölnie. De mégis itt vagyok, és sétálgatok, pedig még két nap sem telt el a támadás óta. Sőt, a fájdalmam is sokat enyhült.

Mulan nagyon szerette volna elmondani neki az igazat, de igyekezett elnyomni ezt a vágyat. Shang csak bolondnak tartaná.

– Ahogy a katonák mondják, csoda történt – mondta inkább.

– Lehet – mondta Shang. – De egy részem azon tűnődik… – mondta, aztán inkább elölről kezdte a mondatot: – Lázas voltam… és hol magamnál voltam, hol pedig álmodtam. Csak homályosan emlékszem a dolgokra. De olyasmiket láttam és hallottam, amikről azt sem tudom, valódiak-e.

Mulan megtántorodott. Lehetséges volna? Összepréselte az ajkait, és igyekezett nem elárulni magát.

– Mire emlékszel?

– Én… emlékszem, annyira biztos voltam abban, hogy meghalok, hogy megkértelek, menj el az édesanyámhoz, és… és…

„Ó” – gondolta Mulan.

– És vigyem el neki a hamvaidat – fejezte be csendesen a mondatot. – Igen, így volt.

Shang még mindig nem nézett rá, csak a homlokát ráncolta.

– Azután pedig nagyon furcsát álmodtam, Mu… – megállt – Ping. Bolondnak fogsz tartani.

Shang épp az igazi nevén akarta szólítani? Mulan legszívesebben felsikoltott volna, de visszafogta magát. Még sétálni is majdnem elfelejtett, a testét és a lábait hirtelen nagyon könnyűnek érezte.

– Meséld el – mondta, és közben igyekezett hétköznapi hangon beszélni. – Hallgatlak.

– Az apám hangját hallottam. Nem igazán értettem, hogy mit mond, mert… mert haldokoltam, és egy lélek voltam az Alvilágban. Csapdába estem egy kőfalú toronyban. De hallottam, ahogy az apám beszél hozzám, és amikor kinéztem a torony ablakán, láttam az egész családomat, és végignéztem az egész életemet.

Mulan meglassult. A szíve eszeveszetten kalapált. Legszívesebben rögtön kifaggatta volna Shangot mindenről, aztán elmondta volna neki, hogy ő is ott volt, és minden valóság. Nagyon nehezen fogta vissza magát.

– És aztán mi történt?

– Aztán felbukkantál te, egy oroszlánnal az oldaladon, hogy megments.

Mulan szíve még gyorsabban vert.

– Egy oroszlánnal?

– Igen. Olyan valóságosnak tűnt. Voltak ott még démonok, meg szellemek, tűzzel, késekkel és tükrökkel teli termek.

– Vicces – suttogta Mulan. – Én ugyanezt álmodtam.

Shang felé fordult, és a lány szemébe nézett. Abban a pillanatban olyan gyöngédség terült szét az arcán, amilyet Mulan még sosem látott.

– Tényleg?

Mulan nem válaszolt, csak benyúlt a zsebébe, és a markába vette a magnóliavirágot, amit Meng Pótól kapott. Diyui emlékei elhalványodtak, de bizonyos részleteket sosem felejt el.

– Igen – suttogta, és kinyújtotta a kezét, hogy Shang is lássa a virágot. – Ott voltam.

– Mire emlékszel?

– Lélek voltál, és arra vártál, hogy a földi tested meghaljon. A védelmeződdel elmentünk érted, hogy megmentsünk. A bundája olyan, mint a méz, a szeme pedig akkora, mint két narancs. – Mosolygott. – És olyan hiú, mint egy páva, de hatalmas szíve van. Sokat harcoltunk egy nővel, aki a rókától a pillangóig bárminek az alakját fel tudta venni. A teájától az ember még a saját nevét is elfelejtette. Aztán túljártunk egy tűzdémon eszén. Elég őrülten hangzik, nem igaz?

Shang szeme csillogott.

– Folytasd.

– A kapu előtt találkoztál az apáddal – mondta lágyan Mulan. – Azt mondta, figyel rád a Mennyekből. Aztán megszólalt egy nagy harang. Még mindig hallom a hangját a fülemben – nevetett. – És aztán felébredtünk, ugyanazon a helyen, ahol elaludtunk.

– Honnan…

– Nem álom volt – válaszolta Mulan. – Valóság. Az egész. Shang olyan arcot vágott, mint akinek hirtelen összeállt a kép.

– Akkor az azt jelenti, hogy te… te…

Mulan csak várt, és remélni sem mert.

– Te vagy Mulan. Fa Mulan.

A lány megkönnyebbült. Bizonytalanul lépett egyet előre, és szólásra nyitotta a száját.

– Így van – suttogta.

Shang mély levegőt vett, és ellazította a vállát.

– Amikor magamhoz tértem, azt hittem, csak álom volt. De amikor megláttalak, csak arra tudtam gondolni, hogy Mulan vagy, és nem Ping. Ezért nem tudtam rád nézni. Azt hittem, megőrültem, és azért jár ilyesmi a fejemben.

– Nem őrültél meg.

– De egyre jobban emlékszem. A fontos részekre.

– A fontos részekre?

Shang összevonta a szemöldökét.

– Van még valami, amit el akartam mondani neked Diyuban, de nem volt rá lehetőségem.

– Mi az?

– Engedelmeddel, szeretném megmondani a császárnak, hogy a legjobb katonánk, a katona, aki megmentett minket, és legyőzte Shan-Yut, nő.

Mulan pislogott. Nem tudta, vajon jól hallotta-e.

– De hát ez törvényellenes, Shang. A császár…

– Ki fog tüntetni – válaszolta Shang, mivel tudta, hogy mit fog mondani a lány. – Mulan, te megmentetted Kínát. Nem számít, férfi vagy-e, vagy nő. Hős vagy! Tudom, hogy a császár is belátja. És ha ő belátja, akkor egész Kína is. – Szünetet tartott. – Ki tudja, talán egy nap női parancsnokok vagy női tábornokok is lesznek Kínában.

– Fa Mulan tábornok? – nevetett. – Nem is tudom.

– Jól cseng – mondta lágyan Shang. Megköszörülte a torkát, és megdörzsölte a tarkóját. – Most jövök rá, milyen jól tettem, hogy követtelek a dombra – folytatta. – Ha Shan-Yu nem támad meg, mindez meg sem történik.

Mulan szégyenlősen elmosolyodott.

– Úgy érted, akkor sosem mentem volna Diyuba, téged pedig sosem mentett volna meg Ping nővére?

– Úgy – mondta Shang. – És akkor talán soha nem jövök rá, hogy érzek… irántad.

Mulannak elakadt a lélegzete. Nem bírt továbbmenni. A lába megfagyott, és a poros út földjébe gyökerezett.

– Komolyan gondoltam, amit a kapu előtt mondtam – mondta lágyan Shang. – Sosem találkoztam még egy olyan lánnyal, mint te. – Shang egyik lábáról a másikra állt, aztán a tárgyra tért. – Diyuban azt mesélted, hogy felgyújtottad a házasságszerzőt. Vagyis ez azt jelenti, hogy nem is talált férjet neked? Úgy értem, vár téged otthon valaki?

Mulan mosolygott. Tudta, hová akar kilyukadni a férfi. Összepréselte az ajkát, hogy ne vigyorogjon annyira.

– Csak a szüleim és a nagymamám.

– Nagyon ellenükre lenne, ha meglátogatnálak?

– Ellenükre? – Mulan elnevette magát. – Haza sem engednének többet!

Erre Shang is elmosolyodott.

A nevetésre Yao, Ling és Chien-Po is felfigyelt. Hátrafordultak, és integettek Mulannak.

– Bizonyára azon tűnődnek, miről beszélgetünk – mondta, és visszaintegetett a barátainak.

Megérintette az arcát. Forró volt, és Mulan még gondolni sem mert rá, mennyire vörös lehet most a feje. A barátai – és főleg Mushu – biztos kíváncsiak rá, mit mondott neki Shang, amitől elpirult. Később majd elmeséli nekik, de nem most. Egy jó futásra simán ráfoghatja.

– Gyerünk – szólt Shangnak. – Egy verseny visszafelé? Mindketten futásnak eredtek, hogy utolérjék a többieket. A császár méltó kitüntetéssel tiszteli meg őket, amint bevonulnak Császárvárosba. Majd mindketten hazatérnek, és megkezdik életük következő fejezetét.

Elizabeth Limet azok a tündérmesék és mítoszok inspirálták arra, hogy az írói pályát válassza, melyeket gyerekkorában édesapja mesélt neki. Elizabeth emellett zeneszerző is. A Juilliardon végzett, és számos díjnyertes film és videojáték zenéjét írta. A San Franciscó-i Bay Areából származó nő harvardi tanulmányait befejezve New Yorkba költözött férjével, és most ott él. Ha többet szeretnél tudni Elizabethről, keresd fel a weboldalát: www.elizabethlim.com

Tartalomjegyzék

Címoldal

Első fejezet

Második fejezet

Harmadik fejezet

Negyedik fejezet

Ötödik fejezet

Hatodik fejezet

Hetedik fejezet

Nyolcadik fejezet

Kilencedik fejezet

Tizedik fejezet

Tizenegyedik fejezet

Tizenkettedik fejezet

Tizenharmadik fejezet

Tizennegyedik fejezet

Tizenötödik fejezet

Tizenhatodik fejezet

Tizenhetedik fejezet

Tizennyolcadik fejezet

Tizenkilencedik fejezet

Huszadik fejezet

Huszonegyedik fejezet

Huszonkettedik fejezet

Huszonharmadik fejezet

Huszonnegyedik fejezet

Huszonötödik fejezet

Huszonhatodik fejezet

Huszonhetedik fejezet

Huszonnyolcadik fejezet:

Huszonkilencedik fejezet

Harmincadik fejezet

Harmincegyedik fejezet

Harminckettedik fejezet

Harmincharmadik fejezet

Copyright

© 2018 Disney Enterprises, Inc.

All rights reserved.

Kiadta a Manó Könyvek Kiadó Kft., az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvteijesztők Egyesülésének tagja, 2020

1086 Budapest, Dankó utca 4-8.

www.disney.manokonyvek.hu

A kiadásért felel a kiadó ügyvezető igazgatója.

Minden jog fenntartva.

Eredeti cím: Reflections

ISBN 978-963-403-834-4

Fordította: Bús Teodóra

Felelős szerkesztő: Csapody Kinga

Borítóterv @ Scott Piehl

A borítót rajzolta @ Jim Tierney

Műszaki koordinátor: Magyari-Ésik Zsófia

Nyomdai kivitelezés Alföldi Nyomda Zrt.,

Felelős vezető György Géza vezérigazgató