Szűznek lenni szívás. Valerie-t eddig is sokan hülyének nézték, amiért a házasságig várni akar a szexszel, az viszont már nagyon gáz, hogy emiatt a pasija szakít vele, Val nyilvános kiborulása pedig felkerül a YouTube-ra. De a lány kitart az elvei mellett, és ha már úgyis milliók röhögnek rajta, elindítja a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampányt, ami pillanatok alatt országos méretűre nő. A szívdöglesztő rocksztár, Kyle Hamüton is hall Valerie fogadalmáról, és mindent elkövet, hogy a lány khm… meggondolja magát. Ellenállni „Az év legszexibb pasijá”-nak, amikor hódító üzemmódba kapcsol? Sok sikert, Szűz Val!

Kelly Oram

SZ MINT SZŰZ

MÓRA KÖNYVKIADÓ

A mű eredeti címe: Kelly Oram: V is for Virgin © 2012 by Kelly Orom

Fordította: SZABÓ LUCA

Sorozatterv: LONOVICS ZOLTÁN

A Pokoli kár című dal magyar szövege: Mesterházi Mónika

A kiadó könyveit kedvezménnyel megrendelheti webáruházu nkban:

www.mora.hu

Hungarian translation © Szabó Luca, 2017

Hungarian edition © Móra Könyvkiadó, 2017

Kyle-nak. Kérd, és megkapod!

1.
A NAGY BESZÉLGETÉS

Tudtam, hogy ez a pillanat is eljön egyszer. Amikor Zach felhívott, hogy a szülei elutaztak hétvégére, és menjek át megnézni egy filmet vagy valami, pontosan tudtam, mi jár a fejében. Igaz, hogy szűz vagyok, de hülye azért nem. Biztosra vettem, hogy inkább a „valami”-ben bízik.

Persze ez nem zavart, hiszen egy egészséges, tizenhét éves fiúról beszélünk, akivel ráadásul már három hónapja járok. Értem én a világ működését, csak arra számítottam, hogy esetleg cserébe a világ is megért engem.

Tévedtem.

Azt hiszem, én is ugyanannyira tehetek róla, mint Zach. Kezdettől fogva őszintének kellett volna lennem hozzá, de az vesse rám az első követ, aki nem halogatta volna a dolgot, ameddig csak lehet. Eleve nem könnyű beismerni valakinek, hogy az ember lánya még szűz, de még ennél is nehezebb kibökni, hogy eszünk ágában sincs változtatni a helyzeten.

Ráadásul Zach mindent alaposan eltervezett. Házi készítésű, gyertyafényes vacsorával várt, amelyet az anyja legszebb porcelánján tálalt, és a háttérben az apja Csajkovszkijgyűjteménye szólt. Életemben nem ettem még olyan jó parmezános csirkét, igaz, kicsit túlfőtt.

Vacsora után Zach leültetett a kanapéra, és a kezembe nyomott egy apró, masnis dobozt.

- Ez meg mi? - kérdeztem döbbenten.

Nem mintha Zach érzéketlen vagy figyelmetlen lenne, de a romantika nem erőssége, úgyhogy azzal az estével már amúgy is levett a lábamról.

- Hát… tudom, mennyire szereted az ékszereket, és gondoltam, ez jól mutatna a nyakláncoddal.

Ösztönösen a nyakamban függő, csillogó, fehérarany V-hez kaptam. V mint Valerie. Ezt a nyakláncot a vér szerinti édesanyám ajándékozta nekem. Tizenhat éves korában szült, és rögtön utána örökbe adott. Az életemen kívül csak ezt a medált adta, de azért hálás vagyok, hogy legalább ennyim maradt tőle.

Még le sem téptem a szalagot a dobozról, már elfelhősödött a tekintetem. A fülbevaló olyan gyönyörű volt, hogy a pára hamarosan igazi könnyekké változott, és leáztatta a sminkemet.

Zach elsápadt, amikor észrevette, hogy sírok.

- Akkor most tetszik, vagy elcsesztem?

- Zach… - suttogtam szipogva - ez tökéletes.

Ekkor csókoltuk meg egymást.

Csókolóztunk… csókolóztunk… és csókolóztunk, míg végül kiszáradt a szám, megfájdult az ajkam, és elszédültem, mert túl sokáig jártam a fellegek között.

Lélegzetvételnyi szünetet tartottunk, és akkor Zach kezébe vette a kezem, és kimondta a mondatot, amitől egész este rettegtem:

- Menjünk fel a szobámba!

A szívem csak úgy zakatolt. Mint említettem, tudtam, hogy ez a pillanat is eljön, de ez nem azt jelenti, hogy felkészültem rá.

- Szerintem ez nem olyan jó ötlet - sóhajtottam.

- Miért? Csak mi vagyunk itthon, csodásan telik az este, és most már három hónapjajárunk.

Nem akartam megbántani, ezért alaposan átgondoltam, hogyan magyarázzam el neki, de miközben én megpróbáltam összeszedni a gondolataimat, Zach az ajkamra nyomta az ajkát… és ez nagyban megnehezítette a gondolkodást.

- Van fogalmad róla, mennyire szeretnék veled lenni, Valerie? - Szája az állam felé kalandozott, aztán végigcsókolta a nyakamat. - Nem vártunk már eleget?

Összerezzentem Zach meleg leheletétől. A lelkem mélyén nagyon-nagyon szerettem volna beadni a derekamat, de végül határozottan elhúzódtam tőle.

- Sajnálom, Zach, de… - Néhány pillanatig haboztam, aztán egy szuszra elhadartam a mondat többi részét: - Nem fogok szexelni veled.

Tudtam, hogy ez a kijelentés nem fogja túlzottan felvillanyozni, ennek ellenére meglepett az arckifejezése - dühvel vegyes sértettséget tükrözött.

- Miért? - kérdezte úgy, mintha arcul ütöttem volna. - Rosszul csókolok, vagy mi van?

- Nem a csókolózásról van szó - nyugtattam meg. - Imádok veled csókolózni, nagyon jó. Túlságosan is.

Beleborzongtam, amikor arra gondoltam, hogyan éreztem magam nem egészen két perccel korábban.

- Akkor mi a baj?

- Nos… ööö… - Nagyot nyeltem. - Csak arról van szó… - Miért olyan nehéz kimondani? - Én még… Én még szűz vagyok.

- Ó! - felelte, és láttam rajta, hogy ez az információ kellemes meglepetésként éri. - Tényleg?

Bólintottam, mire megenyhült az arca, és őszintén elmosolyodott.

Kifújtam a levegőt - addig fel sem tűnt, hogy visszafojtom. Jó érzés volt, végre megkönnyebbültem.

- Kicsim, miért nem szóltál? - kérdezte Zach, és újra megfogta a kezemet. - Ne félj! Majd lassan haladunk, vagy ha nem állsz készen, előbb mással kezdjük. Megvárjuk, míg feloldódsz.

- Nem, Zach, nem értettél meg, nem erről van szó. Illetve az igaz, hogy nem állok készen a szexre, de nem félek, csak várok.

- Vársz? - Szemmel láthatólag fogalma sem volt, miről beszélek.

- Hát… a házasságig akarok várni.

- Hogy mi?! - Végre megértette, csak nem akarta elhinni. - Ezt nem mondhatod komolyan!

- Teljesen komolyan mondom.

- Val, ma már senki sem vár ezzel a házasságig.

Ezt olyan hangsúllyal mondta, amit sértőnek éreztem. Olyan lekezelően beszélt velem, mint egy kisgyerekkel.

- Csak szólok, hogy ez nem rossz dolog - közöltem. Annyira ideges voltam, hogy jó eséllyel egyáltalán nem hangzott meggyőzően, amit mondtam.

- De minek? Mi értelme ennek?

Ismét a medálomhoz értem.

- Nem akarok úgy járni, mint a vér szerinti anyám.

Zách ismerte a történetet, még a levelet is megmutattam neki, ami a nyaklánc mellé járt, úgyhogy arra számítottam, kicsit jobban fogja támogatni a döntésemet. Ezért fájt annyira, amikor ehelyett dühbe gurult.

- Ne már, Val, ne hülyülj! Fogamzásgátlás is van a világon.

- Én nem hülyülök! - csattantam fel. - Tudom, hogy létezik fogamzásgátlás, de ennél többről van szó. Anyám azt sem tudta, ki az apám. Tudod te, milyen érzés ez? Megfogadtam, hogy én nem leszek olyan, mint ő. Az első alkalom jelent majd számomra valamit, különleges lesz.

Fel sem fogtam, hogyan hangzik ez, amíg Zách arckifejezése el nem árulta, hogy vérig sértettem.

- És ha mi most megtennénk, az neked nem jelentene semmit? - kérdezte. - Nem vagyok elég különleges?

- Dehogy! - akadt el a lélegzetem. - Persze hogy különleges vagy! Nem úgy értettem, ahogy hangzott. Zach, én szeretlek, csak… Csak azt szeretném, hogy a férjemmel történjen meg először.

Zach rettenetesen megharagudott, és ez megnehezítette a gondolkodást. Végül pánikba estem, és már nem is próbáltam szavakba önteni az érzéseimet.

- Sajnálom - mondtam. - Rosszul magyarázom, de attól ez még fontos nekem. Nem fogom meggondolni magam. Nem tudnál legalább egy kicsit támogatóbb lenni?

- Három hónapja járunk! - ordította Zach, és ezzel meg is kaptam a választ. - Nem gondolod, hogy ezt közölhetted volna hamarabb?

- Nem lett volna mindegy?

- A barátnőm benyögi, hogy sosem fogunk lefeküdni egymással. Hát nem, marhára nem mindegy! Egy csomó időt megspórolhattunk volna magunknak.

Elszorult a szívem. Sejtettem, hogy nem lesz könnyű, de álmomban sem gondoltam, hogy így fog reagálni.

- Akkor most szakítasz velem?

- Hát sok értelme nem lenne együtt maradni, igaz?

Zach motyogott valamit az orra alatt, amiből csak annyit kaptam el, hogy időpazarlás. Rettenetes volt rájönni, hogy a fiú, akit én úgy szerettem, végig csak a bugyimba akart bejutni… de ez a felismerés tulajdonképpen könnyebbé tette a szakítást.

- Igazad van - bólintottam, és felálltam. - Tényleg időpazarlás volt. Már az elején elárulhattad volna, hogy ennyire felszínes vagy. Sok boldogságot kívánok, Zach. Befejeztem, és ne is álmodozz arról, hogy sírni fogok utánad!

Jól bevágtam magam mögött az ajtót.

Persze az utolsó mondattal csak a méltóságomat próbáltam megőrizni, mert amint eltűnt a házuk a szemem elől, sírva fakadtam, és hazáig abba sem hagytam a bőgést.

Úgy döntöttem, jár nekem, hogy egész hétvégén a sebeimet nyalogassam, de hétfőre összekaptam magam. Megfogadtam, hogy soha senki sem fog sírni látni.

Ez ostoba húzás volt. Sokkal egyszerűbb lett volna mások szeme láttára sírni, mint végigcsinálni azt, amibe ezek után keveredtem. Mennyivel egyszerűbb lett volna!

2.
A KIBORULÁS

Zach kezdőjátékos volt a gimis kosárlabdacsapatban, és szezonon kívül gátfutó. Én a lány röplabdacsapat tagja voltam, valamint a végzős osztály elnökhelyettese. Mindkettőnknek sok volt a dolga, mindketten szerettük a társaságot, és nagyon magasak voltunk. Ideális páros.

Nem mintha álompár lettünk volna, de azért elég népszerűnek számítottunk, úgyhogy a szakításunk híre futótűzként söpört végig a Huntington gimi folyosóin. A szemembe senki sem mondott semmit, de a sutyorgásokból és bámuló szempárokból arra lehetett következtetni, hogy legalább egy tucat történet kering arról, hogyan is történt a nagy esemény.

A magam részéről kicsit sem érdekeltek a sztorik, és nem vártam a sajnálkozó öleléseket sem, amelyek a szakítás természetes velejárói. Szerencsére a legjobb barátnőmmel, Carával a legtöbb órán egy csoportban vagyunk, és ő aztán cseppet sem együttérző lélek. Kétségem sem volt afelől, hogy valahogy majdcsak segít túlélni a napot.

Ahogy gyanítottam, Cara nem szomorú mosollyal tette le magát mellém a termünkben, hanem összevont szemöldökkel üdvözölt.

- Most nagyon össze fogunk veszni.

Hála az égnek, hogy léteznek legjobb barátok!

- Miért, mit csináltam? - érdeklődtem.

- Úgy vágtál bele a nagy beszélgetésbe, hogy velem nem egyeztettél!

- Akkor a pletykák elég közeljárnak az igazsághoz, mi?

- Jaj, dehogy! - nevetett. - A kanyarban sincsenek. De én ismerlek, és megmondtam, hogy ne menj bele a nagy beszélgetésbe, csak ha már rendesen elterveztünk mindent.

- Kénytelen voltam. A szülei elutaztak, és abban a helyzetben vagy a nagy beszélgetésbe mentem bele, vagy… valami másba.

Cara egy ideig szkeptikusan méregetett. Pontosan tudtam, melyik pillanatban bocsátott meg, mert új homlok-ráncolás váltotta fel a régit.

- Felhívhattál volna.

- Bocs, nem értem rá, mert épp összetörték a szívem.

- A legjobb barátnőmet dobják, és nekem ezt a nyolcadikos öcsémtől kell megtudnom?

- Az öcséd tudja?

- Hahó! Nem hallottad, amit mondtam? Még az általános iskolások is előbb megtudták, mint én! Nem érzed, hogy ez mennyire gáz?

- Sajnálom, Cara - feleltem, és igyekeztem nem elmosolyodni, mert az tönkretette volna a megjátszott bűnbánatot. - Rettenetes érzés lehetett neked.

Továbbra is komoly maradt.

- Igen, az volt.

Kitártam a karom, Cara odabújt hozzám, és olyan sajnálkozó ölelést kapott tőlem, amilyet még soha senki.

- Biztos szörnyű napod van - ugrattam.

- Rosszabb nem is lehetne - szipogta. Említettem már, hogy ő a színjátszó szakkör sztárja?

Észre sem vettem, és elfutotta a szememet a könny. Az álsajnálkozó ölelés valódivá változott.

- Kösz, Cara.

- Az én csajszim vagy, V. Hegyeket is megmozgatnék érted.

- Igen?

- Jó, azt azért nem. De bármiféle bosszútervet főztél is ki, boldogan részt veszek benne, legyen bár törvényes, vagy sem. Nekem máris van néhány szuper ötletem!

Ezen kénytelen voltam elmosolyodni.

- Ez lesz a mai tanácskozás fő témája - vetettem fel.

- Miről beszélünk a tanácskozáson? - kérdezte mögöttem egy hang.

Carával összerezzentünk Olívia Lewis egércincogása hallatán. Jó, talán nem a hangszíne miatt rázott ki minket a hideg, hanem azért, mert ő a legborzalmasabb ember a világon. De akkor is. Olívia hangja olyan, mintha valaki végigszántaná a körmével a táblát.

- Ja, semmiről, Olívia - mondtam, de legnagyobb igyekezetem ellenére sem sikerült mosolyt erőltetnem az arcomra. - Csak viccelődtünk.

- Én nem vicceltem, tönkretesszük! - jelentette ki Cara, és levegőnek nézte Olíviát.

Kevés ember elég bátor ehhez a suliban, és Cara közéjük tartozott. Senki sem szerette Olíviát, de mindenki kedves volt vele, többek között én is, mert gyönyörű, gazdag, népszerű, és ami a legfontosabb: igazi boszorkány. Olyan gonosz, mint a sátán sarja, szóval senki sem akarta magára haragítani.

- Jaj, tényleg! - Azzal megkaptam Olíviától az első hivatalos szánakozó ölelésemet. - Péntek este hallottam, hogy szakítottatok.

- Péntek este? - Ettől lehidaltam, mivel csak aznap este dobtak.

- Zach mindenkinek elmesélte Will buliján, hogy mi történt - magyarázta Olívia, amikor meglátta az arckifejezésemet.

- Zach elment Will bulijára péntek este?

- Jaj de kedves! - fortyant fel Cara. - Az a rohadék kidob, majd elmegy bulizni, miközben te otthon kisírod a szemed?

Oldalba könyököltem a barátnőmet. Jó erősen. Nem mintha nem imádnám, hogy olyan lojális, de muszáj volt közölnie ezzel a banyával, hogy kisírtam a szemem? Muszáj volt éppen a „kidob” szót választania? Olívia alig bírt magával, annyira a képembe akarta vágni a pletykát, és már így is éppen elég kárörvendő volt.

- Nem kell szégyellni, hogy sírtál, Val. - Negédes hangjától elfogott a hányinger. - Nem kellett volna olyan érzéketlennek lennie. Jó, elég gáz, ha valaki béna az ágyban, de csak azért dobni a másikat rögtön szex után, mezt nem elégítette ki…? Azért az szemétség.

Szívrohamot kaptam. Szinte biztos, hogy abban a pillanatban ez történt. Meg még az, hogy Olívia Lewis kitépte a szívemet, és összetaposta a Prada cipője magas sarkával. Mármint azt, ami maradt belőle, miután Zach dobott.

Cara képes lett volna ledöfni Olíviát a tűsarkával, és engem az rántott vissza a valóságba, amikor láttam, hogy mindjárt ráveti magát a csajra. Megragadtam a karját, mielőtt bármit is tehetett volna, és a hangomat is megtaláltam:

- Mit mondott pontosan Zach?

- Nem olyan szörnyű - nyugtatott meg Olívia. - Most már legalább tudod, és az sem kizárt, hogy ennek ellenére is találsz valakit, aki hajlandó járni veled. Biztos tanulhatsz ezt-azt az illetőtől, akkor majd ügyesebb leszel. Szerintem inkább hálás lehetnél Zachnek.

Könnybe lábadt a szemem. Olívia nyilván csak erre várt, mert megpaskolta a karomat, és otthagyott. De azért egy utolsót még odaszúrt:

- Olvass Cosmót, Val! Az a szex bibliája.

- Lehetne ez a képe alatti idézet az évkönyvben - morogta Cara, miután a csaj lelépett. - Tudod, el fog jönni a nap, amikor elveszem azt a drága cipőjét, és feldugom a…

- Cara!

- Csak mondom.

Cara újra átölelt, aztán elkezdődött az óra, és vele életem legrosszabb napja.

Azt szokták mondani, hogy a rosszindulatú szavak csak úgy leperegnek rólunk. Ezt a marhaságot! Inkább vertek volna agyon, mint hogy végig kelljen hallgatnom azokat a szavakat, amelyeket aznap kaptam. Kinevettek, mutogattak rám, összesúgtak a hátam mögött (sőt volt, aki arra sem vette a fáradságot, hogy suttogva beszéljen ki), és alighanem a végzős lányok mindegyikétől megkaptam a nekem járó sajnálkozó ölelést.

És ez még csak a nap első fele volt. Délután minden sokkal- sokkal rosszabb lett. Persze lehet, hogy ezt már magamnak köszönhettem.

Az órarendem miatt elvileg ebédszünetig nem kellett találkoznom Zachkel. Azt hittem, elég erős vagyok hozzá, hogy túléljem a viszontlátást, de amint beléptem az ebédlőbe, mindenki elhallgatott, nekem meg földbe gyökerezett a lábam.

- Gyere, V.! - súgta Cara, és gyengéden a pultnál álló sor felé taszigált. - Szedd össze magad! Nem eshetsz szét mindenki előtt, tudod jól, hogy csak arra várnak.

Körülnéztem, és láttam, hogy az ebédlőben sokkal többen vannak, mint általában. Még a nyomi zenekari és kórustagok is ott szorongtak a sarokban, és engem figyeltek, pedig ők mindig a zeneteremben szoktak ebédelni. Carának igaza volt, mind azt várták, hogy összeomoljak.

Sikerült végigállnom a sort, és csak azután kapták meg pontosan azt, amit akartak. Kezemben a tálcámmal a szokásos asztalom felé fordultam - ekkor láttam meg őket. Olívia Lewis ott, mindenki előtt dugta le a nyelvét Zach torkán.

Olívia nagy levegőt vett, amikor észrevette, ahogy elakad a lélegzetem, és olyan bűnbánó mosolyt erőltetett a képére, hogy bárki megirigyelhette volna a színészi tehetségét.

- Sajnálom, Val - csicseregte. - Ugye tudod, hogy ez nem ellened szól? Köztetek mindennek vége, és hát Zach nagyon jó pasi, várható volt, hogy hamar lecsapnak rá. Kicsit azért meglep, hogy engem választott.

Mostanra mindenki mögöttünk tömörült, a legjobb helyről akarták élvezni a műsort. Ez izgalmasabb volt, mint egy Gossip Girl szezonzáró epizód. De tudjátok mit? Engem már ez sem érdekelt. Ki mondta, hogy olyan fontos erősnek látszani az iskolatársaink előtt?

- Persze hogy téged választott, Olívia - feleltem negédes hangon. - Te vagy Orange megye legnagyobb ribanca, és Zachet csak a szex érdekli. Titeket az isten is egymásnak teremtett.

A hallgatóságnak döbbenetében elakadt a lélegzete.

Be kell vallanom, a konfliktus felvállalása hatalmas adrenalinlökettel járt. Az édes, ártatlan kis szüzike bizony eléggé élvezte, hogy így kiáll magáért.

Körbehordoztam a tekintetemet a tömegen, majd felugrottam az asztalra, csak hogy mindenki jól lásson.

- Tisztázzunk valamit, emberek! - kiabáltam. - Zach nem azért dobott, mert béna vagyok az ágyban! Azért dobott, mert sosem fogja megtudni, milyen is velem. Nem voltam hajlandó lefeküdni vele, ezért szakított. - Mindenki fojtott hangon sugdolózott, úgyhogy^ még hangosabban beszéltem, hogy túlharsogjam a zajt: - így^ van! Szűz vagyok! - Erre néma csend lett. - Sosem szex eltem. És tudjátok mit? Büszke vagyok erre! - A düh elpárolgott belőlem, és megérintettem a nyakláncomat. - Gúnyolódjatok csak, nem érdekel! Akkor is várok a házasságig, és nem hagyom, hogy bárki megalázzon emiatt.

Lenéztem Zachre, aki a beszédem közben elsápadt, és ez megacélozott, ott és akkor más ember lettem. Lehet, hogy reggel még az ártatlan, konfliktuskerülő kis Valerie voltam, de elhatároztam, hogy soha többé nem félek kiállni magamért.

Elég vidám voltam ahhoz képest, mekkora hülyét csináltam magamból az egész iskola előtt. Kiléptem a rivaldafényből, és ismét Olíviára mosolyogtam.

- A tiéd lehet, szívem. Remélem, jó lesz vele a szex.

Már csak a drámai kivonulás volt hátra, úgyhogy emelt fővel távoztam is. Senki sem szólt egy szót sem.

Csak akkor fogtam fel, mit műveltem, amikor bevágódott mögöttem az ebédlő ajtaja, de akkor olyan súllyal nehezedett rám, mint egy rakás tégla. Úrrá lett rajtam a pánik, amit egész délelőtt kordában tartottam. Annyira remegtem, hogy észre sem vettem, amikor Cara izgalmában rázni kezdett.

- Még sosem voltam ilyen büszke arra, hogy te vagy a legjobb barátnőm! - visította. - Őrület! Mindenki előtt leribancoztad Olíviát! V., mostantól örökre te leszel a példaképem!

Ügyet sem vetettem nevetséges barátnőmre, zavartalanul folytattam a pánikolást:

- Nem hiszem el, mit műveltem! Társadalmi öngyilkosságot követtem el!

- Ne drámázz már! Az az én reszortom.

- Cara, most jelentettem be az egész iskola előtt, hogy szűz vagyok!

Egy pillanatra összeráncolta a homlokát, aztán túllépett a problémán.

- Legalább soha többé nem kell aggódnod a nagy beszélgetés miatt.

- Ja, mert most aztán soha többé nem akar majd velem járni senki. Gimis pályafutásom hátralévő részét megbélyegzett nyomiként kell töltenem. Mehetek egyetemre Alaszkába.

- Végül is szeretsz síelni…

- Mi lenne, ha nem lennel ilyen optimista, és hagynád végre, hogy rendesen kiboruljak?

- Jó - vonta meg a vállát Cara. - Végül is kiérdemelted. Ez a kis jelenet tutira bekerül a Huntington történetébe.

Felnyögtem, és elfogott a hányinger.

- Cara, húzzunk innen, jó? Hagyjuk ki az utolsó két órát, és nézzünk meg egy filmet a moziban, vagy valami!

- És rondítsunk bele a példás magatartásodba két igazolatlannal, ami veszélybe sodorhatja az esélyeidet, hogy évfolyamelsőként te mondhasd a búcsúbeszédet a ballagáson? Nem, Val, ki kell bírnod ezt a napot. Különben sem hagyhatod ki a mai tanácskozást, mert ma osztjuk ki a szüreti bálos feladatokat, és nem vagyok hajlandó megint a sütiverseny zsűrijében dekkolni.

Sóhajtással ismertem el elkerülhetetlen vereségemet, leültem a földre, és a szekrényeknek vetettem a hátam.

- Rohadt nagy szívás, ha az embert dobják.

Cara mellém ült, és átkarolta a vállam.

- Legalább már túl vagy a legrosszabbon.

Éppen ellenkezni akartam, amikor egy csapat lány robbant ki az ebédlőből. Lelassítottak, ahogy elhaladtak mellettünk, és jól megbámultak.

Egyikük kicsit vihogott is, a másik meg nem elég halkan azt suttogta:

- Azta, ez tök kész van!

- Igen… - nevettem keserűen Carára - már túl vagyok az egészen.

- Húzzatok innen, hülye elsősök! - mordult a lányokra, miután a hangom hallatán megálltak. A barátnőm egy habzó szájú pitbullra emlékeztetett, úgyhogy a kiscsajok úgy spricceltek szét, mint egy csapat guppi.

- Jól van - adta meg magát Cara. - Pár napig nehéz lesz az életed, de azok után, amit odabent előadtál, muszáj bátornak lenned a suliban. Otthon annyit hisztizel, amennyit csak akarsz, de itt őrizd meg a méltóságodat! Gondolj a hírnevedre, az itteni életedre! Légy erős, V.!

- Jó - fájtam ki a szememből csapzott frufrumat. - Erős leszek.

A nap hátralévő részében így is tettem.

Nem tudom, mi lett volna velem, ha Cara nem marad mellettem egész nap, mert ha ebéd előtt azt hittem, nehezen tudom elviselni a mutogatást, a sugdolózást és a röhögést, csúnyán tévedtem. Gyakorlatilag keresztre feszítettek. Kivívtam magamnak az első helyet Olívia Lewis halállistáján, és akkor Zachéről még nem is beszéltünk, márpedig az ő jelenlétükben senki sem merte megtenni, hogy nem gúnyolódik rajtam.

A világ legkönnyebb célpontját csináltam magamból. Tudtam, soha többé nem lehetek a régi, kedves, egyszerű kis Valerie. Most már egész életemben viselnem kell a Szűz Val gúnynevet, a nyakamban lógó V az én saját, különbejáratú skarlátbetűm lesz.

De akkor sem voltam hajlandó levenni. Van valahol egy nő, aki annyira szeretett, hogy hajlandó volt helyesen cselekedni, pedig ez azt jelentette, hogy le kell mondania rólam, még ha bele is szakad a szíve. Megígértem magamnak és neki is, hogy akármi történjék, nem válók meg attól a medáltól.

3.
A VIDEÓ

Semmi kedvem sem volt a Huntington szüreti baljának részleteiről csevegni. Az életem darabokra hullott, és a legkevésbé sem érdekelt, mennyi pénzt szórunk el a mobilvécékre, és lesz-e bennük mosdókagyló, vagy sem.

- Valerie… Val!

Csak ekkor tűnt fel, hogy Eric Kwan, a barátom és az osztályelnök - akinek a helyettese voltam - hozzám beszél.

- Hmm?

- Melyik a jobb? - kérdezte.

- Kit izgat? A mobilvécé így is, úgy is mocskos, teljesen mindegy, melyiket rendeled.

- Izé, Val…

Amikor megláttam, milyen ideges Eric, a megbeszélés többi résztvevőjéről már nem is beszélve, elszégyelltem magam, amiért úgy ráförmedtem.

- Bocs, Eric. Nekem tényleg mindegy.

- Jó, Val, csak az van, hogy már húsz perce döntöttünk a vécékről. Most a bizottságokról beszélünk. Te melyiknek szeretnél az elnöke lenni?

Ejha! Ennyire kikészültem volna? A megbeszélés a végéhez közeledett. Ez meg hogy lehet?

- Tök mindegy.

Felsóhajtottam, aztán felsikoltottam (aúúú!), mert valaki durván oldalba könyökölt.

- Zene! - sziszegte a fülembe Cara.

- Zene - ismételtem meg hangosan.

- Ne már! - csattant fel Olívia. Most még fülsértőbb volt a hangja, mint máskor. Kis híján felnyársalt a tekintetével. - Én már lestoppoltam a zenei bizottságot!

Biztos, hogy Cara szívesen belement volna egy jó kis hajtépésbe, de nekem nem maradt erőm erre a feszkóra.

A barátnőm védelmezőén átkarolta a vállamat.

- Már bocs… Val az alelnök.

Ez feljogosított arra, hogy én válasszak először, de Olívia azért mondta a magáét:

- De hát nem is szereti a zenét!

Ez azért nem igaz, mert igenis szerettem a zenét, csak éppen nem olyan megszállottan, mint egyesek, például Cara.

A legkevésbé sem izgatott, megtaláljuk-e a megfelelő zenekart, amely majd a bálon játszik, de jó barátnő voltam.

- Nekem a zene kell - kötöttem az ebet a karóhoz.

- A tiéd - bólintott Eric. Nem tudom, jól láttam-e, de mintha mosoly bujkált volna a szája sarkában. Tavaly randira hívta Olíviát, aki tök bunkón lekoptatta. - Hát, Olívia, akkor neked már csak a gyerekeknek szóló kézművesprogram, a sütivásár és a takarítás marad. Válassz!

A srác határozottan élvezte a helyzetet. Megnyugvással töltött el, hogy legalább még egy szövetségesem van a legjobb barátnőmön kívül.

- Nem fogod megbánni - súgta a fülembe Cara, miközben a maradék feladatokat is kiosztották. - Zseniális ötletem van!

- Szívesen.

- Köszi!

- Akkor tehát - szólalt meg Eric, és ezzel ismét a megbeszélésre irányította a figyelmemet - szerintem nagyjából ennyi lenne. Csütörtökön találkozunk, és ne feledjétek, már csak egy hónap van a bálig, úgyhogy munkára fel!

Cara a karomat rángatta, miközben összeszedtem a holmimat.

- Oké, akkor most beavatlak az ötletembe. Készen állsz?

Ha Cara valami miatt izgatott, akkor képtelenség elhallgattatni. Én viszont képtelen voltam vele lelkesedni, ezért megkönnyebbültem, amikor Eric odalépett hozzám.

- Hogy viseled?

Nem válaszoltam a kérdésére, hiszen elég nyilvánvaló volt, milyen hangulatban vagyok.

- Sajnálom, hogy úgy rád förmedtem, Eric.

- Ugyan, semmi gáz - vigyorodott el. - Orange megye legnagyobb ribanca?

- Ezennel megalapítom a Valerie Rajongói Klubot - szólt közbe Cara. - Belépsz?

- Naná! - nevetett Eric, és felvette a táskáját. - Figyelj, Val, tudom, bevállaltad az egyik standot a szüreti bálon, de ha nincs kedved hozzá, azt is megértem.

- Jaj, dehogy, legalább eltereli a figyelmemet.

- Oké, de szólj, ha kell valami!

Eric mosolya lassacskán sajnálkozóba fordult, úgyhogy bólintottam, aztán gyorsan elhúztam.

Cara végtelenül hűséges barátnő, ezért a fejébe vette, hogy abban a pillanatban, ahogy kileptünk az ajtón, eltereli a gondolataimat.

- Szóval arra gondoltam, hogy Kyle Hamilton a Huntington gimi öregdiákja, ezért tuti, hogy rá tudnánk venni…

- Jó, Cara, bocs, de már itt szeretnék közbevágni.

Kyle Hamilton a Tralse, vagyis „igaz is meg nem is” nevű együttes énekese, és Cara immáron három éve rajongott értük. Világéletében zenefüggő volt, de a Tralse magasan vert mindenki mást, mert a legjobb barátnőm szentül hitte, hogy egy napon ő lesz a gitáros gyermekeinek anyja.

- Először is - kezdtem ahhoz le kell érettségizni, hogy valaki öregdiák legyen, Kyle Hamilton meg az utolsó évben otthagyta a sulit.

- Azért, mert a banda lemezszerződést kapott!

- Másodszor: az életben rá nem veszed a Tralse-t, hogy fellépjenek a szüreti bálon.

- Dehogyisnem! Van egy tervem.

- Ja, hogy van egy terved. Kérlek, világosítsd meg sötét elmémet, Obi-Wan Kenobi!

- Ma este a Roxyban játszanak, és Jase bejuttat minket a színfalak mögé.

Magamban bosszankodtam. Nem ez volt az első alkalom, hogy Cara bele akart rángatni valami színfalak mögötti kalandba, L. A. helyi zenei életének legmélyebb bugyraiba. A bátyja, Jase rendezvényszervezőként dolgozik néhány komolyabb klubban, és amióta Carával betöltöttük a tizennyolcat, olyan helyekre juttatott be minket, ahová nem lett volna szabad. Nem csípem az ilyesmit, de Carának a vérében van.

A Tralse-t viszont most fogjuk először látni, és ezt azért én is egy egész kicsit izgalmasnak éreztem. Még voltak homályos emlékeim Kyle Hamiltonról. Akkor hagyta ott a gimit, amikor mi Carával kilencedikbe jártunk. A kifejezés, hogy istenien nézett ki, pontosan illett rá, merthogy elképesztően szexi volt, de valahogy még annál is több. Erős kisugárzása volt, és amikor végigsétált a folyosón, az ember nem bírta levenni róla a szemét.

Kicsit sem lepett meg, hogy a bandája bekerült a „nagy játékosok” közé. Ezt persze akkor sem ismertem volna be Cara előtt, ha egymillió évig élek, mert nem kell adni alá a lovat. Ha azt mondom, a csaj mániákusan rajongott értük, azt úgy kell érteni, hogy simán a lakásuk környékén lődörgött, és ellopta a reklámújságjaikat.

- Tehát akkor találkozol a Tralse-szal - bólintottam. - Feltéve, hogy nem ájulsz el a sokktól, mi a következő lépés?

Megvonta a vállát.

- Megvannak a magam módszerei, és nagyon meggyőző tudok lenni.

- Ezek szerint kigombolod a felsődet, és felajánlod Shane- nek, hogy gyerekeket szülsz neki?

- Fogd be! Dehogyis! - csattant fel, de közben kábultan vigyorgott. - Bár ha megkérdezné, akarok-e vele smárolni…

Morcos kedvem ellenére elnevettem magam.

- Te igazi megszállott vagy!

- Akkor jössz?

- Esélyünk sincs.

- De jössz?

- Ha muszáj.

- Muszáj, úgyis rád fér egy kis bulizás.

Ezzel nem lehetett vitatkozni, tényleg ki kellett engednem a fáradt gőzt. Lehet, hogy egy kis élő zene jót tesz majd, sőt talán élvezni is fogom a találkozást Kyle-lal.

- Jó, de stoppolom Sassyt.

Sassy egy Gucci márkájú miniszoknya, amelyet Carával egy használtruha-bolti körutunk során találtunk. Általában mindketten a vintage cuccokra csapunk le, de Sassyt nem lehetett otthagyni.

Most komolyan, ki ad be egy ennyire márkás szoknyát egy turkálóba? Szerintünk csak egy lányát túlvédelmező apa lehetett, mert az a szoknya annyira dögösen áll.

Carával harmincnyolcas a méretünk, pedig én majdnem száznyolcvan centi vagyok, ő meg csak százhatvanöt. A különbség a domborulatainkban rejlik - neki vannak, nekem meg nincsenek. A barátnőm olyan, mint egy egzotikus egyiptomi hercegnő: csillogó, sötétbarna haja van, és ölni tudtam volna azért, hogy olyan kreol bőröm legyen, mint neki.

Én viszont úgy nézek ki, mint egy teljesen átlagos amerikai lány a szomszédból. Hosszú, piszkosszőke hajamat kénytelen voltam melíroztatni, hogy valahogy mutasson, és a szemem a lehető leghétköznapibb barna a világon. Ha ehhez még hozzátesszük, hogy a mellem inkább kicsi, mint nagy, beláthatjuk, hogy nem vagyok egy szexbomba.

A lábam viszont jó hosszú. Hála a röplabdának elég izmos is, úgyhogy Sassy a legjobb barátom, amikor önbizalom-növelésre vágyom.

Most is bevált - máris jobban éreztem magam, amikor észrevettem, hányan fordulnak meg utánam, miután megérkeztünk a klubba. Sassy hatását a Victoria’s Secretben vásárolt push up melltartóval növeltem - tényleg csodát tesz! -, valamint végigfűzős térdcsizmával. Nem szoktam így bulizni menni, de eléggé megviselt, hogy dobtak, plusz páriát csináltam magamból. Úgy döntöttem, a lehető legtöbbet fogom kihozni az estéből.

Cara ígéretének megfelelően VIP-karszalagot kaptunk, és máris a VIP-részlegbe vezettek minket. Én mindjárt egy üres boksz felé vettem az irányt, de mielőtt leülhettem volna, megragadta a csuklómat, és egy „privát” feliratú ajtó felé ráncigáit.

- Lassan kezdenek - mutattam rá. - Nem kellene megvárni a buli végét?

Vetett egy pillantást a színpadra, majd megrázta a fejét.

- Ez még csak az előzenekar.

- De Kyle-ék már készülődnek, nem?

- Hidd el nekem, addig úgysem kerülnek sorra, amíg az előzenekar műsora le nem megy. - A színpadon álló, a felszerelésével bajlódó fiúcsapatra bökött. - Ez a tökéletes alkalom, ugyanis a srácok csak üldögélnek, és halálra unják magukat. Most kell lecsapni rájuk, mielőtt felmennek a színpadra, mert utána már hullafáradtak lesznek, és semmi sem fogja érdekelni őket.

Azzal Cara felmutatta a karszalagunkat a kidobónak, és betaszigált a művészbejárón.

A színfalak mögött félhomály uralkodott, és mindenféle felszerelés hevert mindenfelé teljes összevisszaságban. A zsinórok tengerében néhány kanapé kapott helyet. Egy dohányzóasztalnál három rocker kinézetű srác pókerezett, a negyedik meg egy sarokban ücsörgött, és egy elektromos gitár húrjai közé csapott, igaz, a gitár nem volt bedugva. Úgy sejtettem, a másik kanapén vonagló, reménybeli cím-lapmodell alatt bújik meg az együttes ötödik tagja. Nehéz lett volna biztosra állítani, mivel nem láttam, de gyanítottam, a csaj nem a kárpittal smárol.

Cara mély levegőt vett, kihúzta magát, megigazította a ruháját, majd izgatottan felsikoltott, és ezzel mindenki figyelmét felhívta magunkra, kivéve a smárkirályt és -királynőt.

A gitáros felpillantott, aztán rögtön visszatért a húrokhoz, de a másik három srác letette a kártyát. Egyikük el-nyújtottan füttyentett.

- Ki rendelt virgácsot?

Elkerekedett a szemem, amikor megláttam, hogy Kyle Hamilton szinte levetkőztet a tekintetével. A mosolyától összeugrott a gyomrom. Tudtam, hogy jó ez a szoknya, de azért az hihetetlen volt, hogy egy ilyen srác így nézzen rám.

Találkozott a pillantásunk, és a hitetlenkedésemet látva elbizakodott vigyor terült szét az arcán.

- Szia, gyönyörűm!

Belereszketett a szívem, de mielőtt még bármit is felelhettem volna, Cara megint felsikkantott.

- V.! - suttogta. - Kyle Hamilton azt mondta rád, hogy gyönyörű vagy! Úristen! Ez hihetetlen! Itt állunk a Tralse előtt! Nézd, Shane is ott van! Úristen, V., engem néz! Engem néz!

Úgy kapkodta a levegőt, hogy attól tartottam, megfullad. Nagyon igyekeztem nem kinevetni, és javasoltam neki, hogy lélegezzen mélyeket az orrán át.

- Ne felejtsd el, mit beszéltünk meg, C.! Ne legyél olyan, mint azok a lányok. Ennél több méltóság szorult beléd, úgyhogy uralkodj magadon!

A srácok nagyon jól szórakoztak rajtunk.

- Lelkes rajongók? - érdeklődött Shane.

Megfogtam Carát, arra az esetre, ha netán összecsuklana a térde.

- Csak ő - feleltem.

- Csak ő? - vigyorgott gúnyosan Kyle, mint aki nem hisz nekem.

Nem akartam én bunkó lenni, de mivel egész nap meg kellett védenem magam, azonnal ugrottam a hangjából kiérződő kihívásra.

- Azt mondtam, nem?

- Harapós virgácsok - bólintott elismerően Kyle. - Na hozd közelebb azt a két szépséget, szorítok nekik helyet!

Megpaskolta a térdét, és a haverjaival együtt jót röhögtek a gesztuson. Nem mondhatnám, hogy elájultam tőle.

- Szerintem ez a két virgács nagyon jól elvan ott, ahol van, köszönöm szépen.

Kyle-t nem bátortalanította el a visszautasítás.

- Nem hittem volna, hogy két ilyen láb ennyire félénk tud lenni.

- Nem félénk - javítottam ki -, csak jobb ajánlatra vár.

A barátai ordítva röhögtek a sértésen, mi meg Kyle-lal tovább méregettük egymást. Annyira lefoglalt, hogy farkasszemet nézzek vele, hogy egészen megijedtem, amikor a hidrogénszőke lány alatt megszólalt valaki:

- Srácok, mi ez a ricsaj? Megölitek a pillanatot.

- Szerintem negyvenöt perc nem egy pillanat, Reid - morgott Shane, majd egy párnát vágott a boldog párhoz. - Ülj már fel, haver! Nem veszed észre, hogy társaságunk van? - Aztán Carához fordult: - Hogy hívnak, istennő?

A barátnőmnek vagy egy percébe került, mire megtalálta a hangját.

- Cara vagyok.

- Cara - mosolyodott el a srác. - Örülök, hogy megismertelek. Gyertek, üljetek le!

Legjobb barátnőm arca szinte sugárzott, én meg lemondóan sóhajtottam. Közelebb léptünk Turnerhez és Hooch-hoz, hogy leüljünk a kanapéra. A fiúk Kyle mellett szorítottak nekem helyet, de én inkább Cara és a szőke lány közé telepedtem, mert Kyle túlságosan vonzott.

Nagyon magas volt, vagy százkilencven centi, és átható zöld szemének pillantása laza mosolya ellenére is szinte perzselt. Szeme tökéletes ellentétben állt sűrű, csillogó, fekete hajával. Nem mintha a saját szememmel láttam volna, de abból ítélve, ahogy a pólója ráfeszült a felsőtestére, a teste csodálatosan illett a szexi srác imázsához. ízig-vérig rocksztár volt, elbűvölő, játékos és magabiztos, gyakorlatilag ellenállhatatlan. Az egyetlen hibája, hogy mindezzel tisztában is volt.

Amióta befutott, Kyle kész hollywoodi rosszfiúvá nőtte ki magát, igazi szívtipró lett. Az alapján, amit a lábamról mondott, gyanítottam, hogy minden igaz, amit róla pletykálnak. Nem éppen nekem való, ha belegondolunk, hogy a pasim épp most dobott, mert nem akartam lefeküdni vele.

Akkor vettem észre, hogy már megint bámulom, amikor megzavarta a gondolataimat. Csak azt reméltem, elég sötét van ahhoz, hogy ne lássa, elpirultam.

- És te, Virgács? - kérdezte. - Neked van neved?

- Virgács? - horkantottam fel. - Szép! Most el kéne ájulnom?

Kyle mosolyától felragyogott a szoba.

- Belül elájultál.

Figyelmeztettem magam, nehogy bekapjam a horgot, de sajnos sosem tudtam ellenállni a kihívásnak.

- Álmodban.

- Megígéred?

Muszáj volt belülről az arcomba harapnom, nehogy elmosolyodjak.

- Inkább mondd meg a neved - javasolta Kyle -, ha nem akarod, hogy rajtad ragadjon a Virgács. Én szóltam!

Ebben volt valami.

- Valerie vagyok - vallottam be olyan kelletlenül, hogy a srác kinevetett.

Már el is felejtettem, hogy mások is vannak a szobában, de ekkor lecsapott a karomra egy manikűrözött kéz.

- Ne már! - kiáltotta a szőke lány. Igen, kiabált, pedig alig pár centire ült tőlem. - Tudtam, hogy ismerős az arcod!

- Ismerjük egymást? - döbbentem meg.

- Ezt nem hiszem el! Hát te híres vagy!

Én? Híres? Nem hinném.

- Te vagy Szűz Val!

Ja.

Nem tudom, megnyomta-e valaki a „szünet” gombot, vagy ilyen érzés, amikor széthullik a tér-idő kontinuum. Egy pillanatig néma csönd ülte meg a szobát, aztán lassacskán beszivárgott egy-egy hang, például a szívem dobogása, amely négyszer olyan gyorsan zakatolt, mint általában, aztán a lélegzetem, ami olyan felszínessé vált, hogy alig jutott oxigén a tüdőmbe. Később Cara meglepett horkantása. Aztán…

-Szűz Val?

Hirtelen sajnáltam, hogy már nem Virgács a nevem. Ügyet se vetettem Kyle kérdésére, inkább a lányra néztem.

- Ezt meg honnan…?

- Te szűz vagy?! - Ez megint Kyle volt.

- Úgy mondod, mintha az rossz dolog lenne - csattantam fel.

- Én boldogan segítek megoldani neked ezt a problémát.

- Azt elhiszem. - A szőkétől azt kérdeztem: - A sulimba jársz?

- Az unokatesóm jár a Huntingtonba, ő tette ki a You-Tube- videó linkjét a Facebookra.

Cara ebben a pillanatban átvette a szót, mert én olyan sokkos állapotba kerültem, hogy meg sem bírtam nyikkanni.

- A YouTube-videó linkjét?

- Naná! Már vagy húszezren látták, én például minimum ötször.

A tenyerembe temettem az arcomat, és mindent megtettem, hogy ne ezek előtt az emberek előtt kapjak látványos idegösszeomlást.

Cara aznap kábé egymilliomodszor karolt már át.

- Tehát valaki felvette a mobiljával - állapította meg. - Nem a világ vége, végül is minden ismerősöd élőben látta a műsort.

- Én még nem láttam.

Kyle ezt olyan lelkesen mondta, hogy összeszorult a gyomrom. Hálás voltam, amiért Cara nem válaszolt neki.

- Kit izgat, hogy valami Los Angeles-i liba látta? - A szőkére pillantott, majd hozzátette: - Ne szívd mellre!

A lány elnevette magát.

- Dehogy szívom! Amúgy Nikki vagyok. Szerintem tök menő volt, amit csináltál. Ha én másik csajjal kaptam volna rajta a pasimat, tuti, hogy kinyírom.

- Álljon meg a menet! - szólalt meg most valaki, de ezúttal nem Kyle, hanem Shane. - Milyen videóról van szó? Mi történt? Te komolyan szűz vagy?

A sarokban gubbasztó srác letette a gitárját, és odajött hozzánk.

- Ki szűz?

- Virgács - mutatott rám Kyle félig büszkén, félig gúnyolódva. - Valami videóbotrányba keveredett a neten.

- Hűha, szűzpornó! - ujjongott a gitáros, és beszuszakolta magát Kyle mellé, a kanapéra.

- Nem, semmi olyan - csóválta a fejét Nikki. - Nézzétek, még ott a link a Facebookomon!

Felfordult a gyomrom, amikor előkapta az iPhone-ját. Rémült pillantást vetettem Carára, aki erre megpaskolta a karomat. Nem akartam megnézni a videót, de egyszerűen képtelen voltam levenni róla a tekintetemet. Úgy látszik, Cara nem tévedett, amikor azt mondta, mindenki az összeomlásomat várta. Bárki volt is az „operatőr”, már akkor elindította a felvételt, amikor még észre sem vettem Olíviát és Zachet.

Nikki odaadta a telefont Kyle-nak, a többiek meg ott tolongtak, hogy ők is jól lássanak. Amikor meghallottam Olívia nyávogó hangját, ahogy közli, mennyire sajnálja, hogy a pasimmal smárol, azt kívántam, bár nyílna meg alattam a kanapé.

- Persze hogy téged választott, Olívia. Te vagy Orange megye legnagyobb ribanca…

A fiúk harsányan nevettek. Kyle tekintete szinte égetett, mégsem néztem rá.

- Ez tökös volt - szólt, miután tudomást sem vettem róla. - Le vagyok nyűgözve.

Úgy mondta, mintha szerinte cigánykerekeket kellene hánynom, amiért lenyűgöztem a nagy Kyle Hamiltont.

Ekkor értünk ahhoz a részhez, ahol bevallom, hogy szűz vagyok, mire a többieknek elakadt a lélegzete, aztán nevettek, végül már bunkó módon röhögtek.

- Cara, menjünk, jó?

- Nem lehet - suttogta. - Még nem kérdeztük meg őket.

- Miről? - hallottuk Shane hangját a röhögésen keresztül.

- Semmiről - morogtam, és a barátnőmre néztem. - Majd keresünk mást, de én nem bírok itt maradni. Légyszi!

Cara elbiggyesztette az ajkát, de látta a tekintetemben a kétségbeesést.

- Jó - sóhajtotta, és feltápászkodott.

- Várjatok! - fogta meg a csuklóját Shane, mire egyből visszaült. - Mit akartatok kérdezni?

Naná, hogy Shane nyert! Cara arca felragyogott, és újra rajtunk volt minden szempár.

- Hát… - kezdte a barátnőm - a Huntington gimi szüreti báljának szervezőbizottsági tagjai vagyunk, V. az alelnökünk.

- Hé, én is odajártam - szólt közbe ismét Kyle.

- Tudjuk - vetettem oda -, ezért jöttünk. Abban bízunk, hogy szentimentális alkat vagy.

Kyle összevonta a szemöldökét, mire Cara rávillantotta legszebb mosolyát.

- Szeretnénk, ha fellépnétek az éves Huntington Szüreti Bálon.

Az öt fiú összenézett, majd nevetésben tört ki. A basszusgitáros egyenesen lefordult a kanapéról, és ott hentergett a röhögéstől. Elég erőltetett volt.

- Látod? - néztem a barátnőmre. - Én mondtam, hogy sosem mennek bele. Sajnálom, C. És most húzzunk innen!

Csakhogy Cara nem adta fel ilyen könnyen.

- De hát jó cél érdekében lenne! És mivel ez a szülővárosotok, biztos, hogy óriási lesz a tömeg. Rengeteg rajongótok jár a Huntingtonba. Segíthetnétek összekalapozni egy kis pénzt.

- Bocs, Virgács barátnője - röhögött Kyle -, de már rég nem ereszkedünk le ilyen gimis bulikig. - Egy pillanatra elhallgatott, majd felhorkantott. - Jótékonyság, hát ez aranyos. De ha nincs jobb ajánlatotok - itt sokatmondóan rám bámult -, akkor sajnos vár ránk egy igazi fellépés.

- Jaj, ne már - mormogtam az orrom alá.

Azt hittem, olyan halk voltam, hogy senki sem hallotta, de Kyle rákérdezett:

- Mondani akarsz valamit, Virgács?

Hallani lehetett, hogy jól szórakozik.

A játékos kötekedését egészen viccesnek tartottam, amíg meg nem sértette a barátnőmet. Hosszú napom volt, és untam már, hogy mindenki engem cseszeget, úgyhogy azt tettem, amit délután az ebédlőben, és nem tartottam meg magamnak a véleményemet:

- Akkora az egótok, hogy tíz lépéssel mögötte kullogtok! Egyetlen számotokat játszotta a rádió, kábé öt percig, három évvel ezelőtt. Csak egy csapat bukott diák vagytok, és még arra sem voltatok képesek, hogy behúzzatok egy második lemezszerződést. Ha véget ér a tizenöt perc hírnevetek - és ez a kinti tömegből ítélve nem lehet már messze -, ezek a béna csajozós szövegek sem jönnek majd be senkinél. Harmincéves korotokra arra sem fogtok emlékezni, hogy valaha híresek voltatok, úgyhogy ne gúnyoljátok a barátnőmet azért, mert szeretné jobbá tenni a világot!

Ezek után eljött az aznapi második drámai kivonulásom ideje, így aztán én meg a virgácsaim diadalittasan elhagytuk a színt, és magunkkal vonszoltuk Carát is.

4.
A HOZZÁSZÓLÁSOK

Carát annyira kiakasztotta, hogy a kedvenc együttese röhögésétől kísérve kellett elhagynia a klubot, hogy még másnap is ezen ny avalygott. A munkába is utánam jött, mert az iskolaidő sem volt elég neki arra, hogy túllépjen a megaláztatáson.

A pláza egyik ékszerüzletében dolgoztam, és mert nem árultuk a nagy nevek termékeit, nem volt túl nagy forgalmunk. Cara szerencséjére, mert így tovább sírhatott a drága kis Shane miatt, és semmilyen ürüggyel nem nézhettem át rajta.

- Levettem a poszteremet - jelentette be bánatosan rögtön az érkezése után.

Én viszont nem bánkódhattam, mert hozott nekem smoothie-t az egyik kajáldából.

- Hétvégére megint kint lesz a faladon, te is tudod.

- Nem, elégettem. De tényleg, milyen név már az, hogy Tralse? Egyszerre igaz is, meg nem is? Nem akarom elhinni, hogy ezt valaha kreatívnak tartottam! - Cara hosszan kortyolta a smoothie-ját. - Azt hittem, nyert ügyünk van. Shane kedves volt, és akkor rólad meg Kyle-ról még nem is beszéltünk. Csak úgy izzott köztetek a levegő.

-Mi izzott?!

- Ne is próbáld tagadni, Val! Gyakorlatilag az előjátéknál tartottatok, csak szavakkal.

- Te beteg vagy. Szó sem volt ilyesmiről.

- Dehogyisnem! Alig néhány sértésre jártál a spontán öngyulladástól.

Elnevettem magam.

- Dehogyis!

- De igen, csak aztán mindent elrontott - makacskodott Cara. Most újra megharagudott. - Mondhatta volna simán, hogy nem! Miért kellett ekkora sznobnak lennie? Ahhh… most már esélyem sincs Shane-nél!

- Így a legjobb, Cara, nagyon egészségtelen rocksztárokkal járni.

- Tökre igazad van, V. A megszállottságomnak vége: keresek egy kedves, hétköznapi fiút, és érte fogok rajongani!

Csak mosolyogtam, és tovább iszogattam a smoothie-mat. A szívem mélyén azt kívántam, bárcsak komolyan beszélne, ugyanakkor tudtam, hogy a legjobb barátnőm sosem fogja kinőni a megszállottságot. Ő ilyen, és akár hiszitek, akár nem, ezt szerettem benne a legjobban.

- Komolyan mondom - erősködött Cara. - Tudod, mit csináljunk? írjuk össze az ideális pasijelölteket, aztán találjuk ki, hogyan hódítsuk meg őket jövő héten!

- Örülök, hogy új mániát találtál, C., de megfeledkeztél arról az apróságról, hogy én teljesen eljátszottam minden esélyemet arra, hogy valaha is járni akarjon velem bárki. Pária lettem, emlékszel?

- Jó ég, Valerie! - szólt közbe a főnököm, Margret. - Hogy mondhatsz magadról ilyet?

Margret már elmúlt hatvan, és átlagos, öregasszonyos hajával úgy nézett ki, mintha egy óriási vattapamacsot hordott volna a fején sisak helyett. Úgy beszélt, mint aki egy 1960-as évekbeli vígjátéksorozatban él, de azért nagyon bírtam. A férje néhány évvel azelőtt meghalt, és mivel régóta dolgoztam már nála, kicsit olyan volt, mintha örökbe fogadott volna. Mintha lett volna még egy nagymamám.

- Pedig így van - bizonygattam. - Ezt hatvannégyezer-háromszázhuszonnyolc kattintás tanúsítja a YouTube-on.

- Mi az a YouTube, szívem?

- Mindegy - sóhajtottam.

Margretnek elmagyarázni a technika vívmányait éppolyan hiábavaló vállalkozás, mint egy bevallottan szűz lánynak pasit keresni.

- És Eric Kwan? - rángatott ki az önsajnálatból Cara.

- Mi van vele?

- Hát ő nem tart páriának, ráadásul elég helyes, plusz a végzős osztály elnöke, szóval népszerű is.

Kinevettem.

- Nem járhatok Erickel, mert együtt indultunk az elnökségért. Hogy nézne az ki, ha John McCain összejönne Sarah Palinnel?[1] Ráadásul Eric a főnököm, vagy valami olyasmi.

- És? Tiszta botrány! Ha te meg Eric összemelegedtek, a sulinak lesz min csámcsognia, és még ez is jobb, mint Szűz Val. Plusz Zach őrülten féltékeny lenne.

- Erickel csak barátok vagyunk, oké?

- Nekem nyolc - húzta fel az orrát Cara. Utálta, amikor elvetettem a javaslatait. - De őszinte leszek, V., szerintem jelenleg senki más nincs a suliban, aki hajlandó lenne járni veled. Ezt úgy elcseszted, ahogy kell.

- Jól van, nem is érdekel! - csattantam fel. Egyszerre olyan lettem, mint egy házsártos boszorkány. - Nem akarok olyannal járni, aki csak azért szeretne velem lenni, hogy lefektessen.

- Úgy is van, kislány, dühöngj nyugodtan! A düh jó, azzal tudunk mit kezdeni.

- Dühös is vagyok! Egy kapcsolat nem csak a szexről szól. Miért kell emiatt szakítani valakivel?

- Hát… középiskolás srácok - nevetett Cara. - Szerintem ezt nem kell részletezni.

- Jó, akkor jobb is, ha szinglik maradunk.

- Igazad van, jobb is, ha szi… Várjunk csak! Maradunk? Nem, nem, nem, V.! Imádlak, de nekem nem jobb, ha szingli vagyok. Ha nem Shane a lelki társam, akkor mindent meg kell tennem, hogy kiderítsem, ki az. Esetleg meggyőzhetnénk a Science of Sydney-t, hogy lépjenek fel a szüreti bálon. Nagyon édes, helyi banda, és lefogadom, hogy nekik nem derogálnak a jótékonysági koncertek, plusz az énekesük olyan szexi, hogy az nem igaz!

- Cara… - sóhajtottam. Végre képes voltam kipréselni magamból egy halvány mosolyt. - Nem úgy volt, hogy vége a rajongásnak?

- De igen - grimaszolt, aztán hevesen rázni kezdte a fejét, mire elnevettem magam. - Nem tudom, mennyire fog sikerülni, végül is ismersz.

- Az biztos - értettem egyet.

Nevetgéltünk, amíg be nem lépett az üzletbe két vásárló. Akkor aztán elpárolgott a jókedvem.

- Tudod, mi a szívás abban, ha az ember szingli, és egy ékszerboltban dolgozik? - kérdeztem.

- Micsoda? - nézett rám Cara, de aztán követte a pillantásomat a boldog pár felé, akik hol egymást bámulták idiótán, hol az eljegyzési gyűrűket nézegették. - Ja - bólintott. - Ez tényleg szívás. - Mielőtt magamra hagyott volna, hogy békében kereshessem meg a minimálbért, még vállon veregetett. - Fel a fejjel, V.! Neked legalább nem kell attól tartanod, hogy te is kapsz egyet.

- Kösz - horkantottam gúnyosan, de közben minden igyekezetem ellenére újra elmosolyodtam. Carát nem lehetett nem szeretni.

A nap további része meglepően jól telt, és kezdtem reménykedni, hogy a hét hátralévő napjai is nyugisak lesznek a suliban. A Huntington gimiben mindenki megkapta tőlem, amire vágyott, és már épp eleget gúnyolhattak miatta.

Amilyen szeszélyesek a tinik, arra számítottam, hogy „minden csoda három napig tart” alapon másnap már másról fognak beszélni. Úgy látszik, abban az időszakban sajnos kevés dráma zajlott, mert egész héten rajtam csámcsogtak. Tudhattam volna, hogy Olívia maga mellé állítja a diákokat. Végül is nem mindennapi esemény, hogy beszólnak neki, úgyhogy mindent megtett, ami csak hatalmában állt, hogy a többiek lássák, mi történik azzal, aki ilyesmire vetemedik.

Akárhová fordultam, valaki mindig kiröhögött, vagy beintett nekem. A nyakláncomra mutogattak, és azt kérdezték:

- Minek a rövidítése a V? „Vigyázz a szüzességedre, Szűz Val”?

Aztán akkorát nevettek, mintha ez tényleg olyan nagy poén lenne.

- Ezt a hülyeséget! - dühöngtem Carának a pénteki informatikán, miután túléltem az egész heti tortúrát. - Nem is én vagyok az egyetlen szűz a suliban! Lefogadom, hogy azoknak a fele, aki kiröhög, szintén nem feküdt még le senkivel.

- Haha! - nevetett Cara. - Húsz dollárom van arra, hogy Zach is szűz. Most komolyan, mi másért akadt volna így ki rád? El is kezdem terjeszteni ezt a pletykát.

- Terjeszd csak - értettem egyet. - De kit érdekel ez az egész? Nem szexelek. Na és? Miért utál ezért mindenki?

- Nem utálnak, Val - szólt a mellettem ülő lány.

Carával mindketten meglepődtünk a közbevetésen.

Odafordultunk, és láttuk, hogy Robin Daniels komolyan csóválja a fejét. Persze hogy ő volt az, ki más lett volna? Mindenki tudta róla, hogy mormon, ők meg nemcsak hogy nem szexeinek, de nem is isznak, nem dohányoznak, sőt nem is káromkodnak. Szerintem még ujjatlan pólót sem hordhatnak.

- Lehet, hogy kinevetnek - folytatta -, mert elég vicces volt, hogy felmásztál az asztal tetejére, de nem utálnak. Csomóan tök büszkék rád, például én is. Szerintem szuper, hogy vársz az esküvődig, és ezt nem félsz bevallani.

- De jó! A suliban mindenki rajtam röhög, a mormonok kivételével.

Felszisszentem, mert ezt nem akartam hangosan kimondani, de Robin nem sértődött meg.

- Nem csak a mormonok - mondta egy félmosollyal.

- Ja, persze - vitatkoztam. - Biztos ezért írta ki valaki a fiúvécé falára, hogy: „Ha akarsz egy jó estét, NE Val Jensent hívd!” Ezt Brad Casey-től tudom. - Úgy kellett oldalba könyökölni Carát, aki képes volt vihogni ezen, aztán folytattam a siránkozást. - Most már tutira vagy hetvenötezren látták a videót. Nem hinném, hogy azért osztják meg a Facebookon, és azért küldik el a linket a New York-i unokatestvéreiknek, mert olyan büszkék rám.

- Nem olvastad a kommenteket? - kérdezte Robin.

Rossz volt belegondolni, hogy hozzászólások is vannak.

- Milyen kommenteket?

- Hát amik a videódra jöttek. - Körülnézett a teremben, de a tanár épp az asztalánál ült, és Dan Brown legújabb regényébe mélyedt. - Megmutatom.

Robin megnyitotta a videót, amelyet már hetvenötezer- ketten láttak, köszönöm szépen, és legörgetett a hozzászólásokhoz. Nem akartam hinni a szememnek, amikor megláttam, hogy már több mint háromszáz érkezett.

Persze éppen elegen írták, hogy „tök nyomi” vagyok, plusz egy csomó srác felajánlotta, hogy elveszi a szüzességemet, de azért megszólaltak mások is. Sok-sok „hajrá, csajszi” és „szuper vagy” jellegű hozzászólás született.

- Hű, ez tetszik! - mutatott Cara egy bizonyos Símániás kommentjére, amely szerint: „Igaza van, Olívia óriási ribanc.” A következő három ember egyetértett vele. - Elképesztő, mit be nem vallanak az emberek, ha névtelenül tehetik - állapította meg a barátnőm, aztán ő is írt egy hozzászólást. Nehogy véletlenül másnak tulajdonítsák, gondosan odabiggyesztette a nevét is.

Robin szeme elkerekedett Cara szövegétől, de én nem értem rá ezzel foglalkozni, mert épp a korábbi kommenteket olvastam.

Csillagnéző: Bárcsak én is ilyen bátor lettem volna! Én ahhoz is gyáva voltam, hogy a pasimnak megmondjam, még nem akarok lefeküdni vele. Most aztán örökre az a lány maradok, aki egy Honda Accord hátsó ülésén veszítette el.

Csokifüggő: Átérzem… Engem tavaly ugyanezért dobtak.

AzÚjJamesDean: Ez a csaj nem elég jó nő ahhoz, hogy bárki vele maradjon, ha nem teszi szét a lábát. Ezt a pszichopata szüzikét én is kidobtam volna.

Annie327: Rohadék! A hozzád hasonló pasik miatt nem merjük bevallani mi, lányok, hogy még szüzek vagyunk.

Meggyesszőlőzsír: Ja, persze, csak szeretnél olyan lenni, mint James Dean. Nem hiszem, hogy bárki is lefeküdne veled. Csajszi, rá se bagózz! Helyesen cselekedtél, és több ilyen ember kéne, mint te. Akkor könnyebb lenne a lányok élete.

MindörökkéLacrosse: Lányok, azt hiszitek, nektek nehéz? Én is várok, mert olyannal akarok lefeküdni, akit tényleg szeretek. Végzős létemre még szűz vagyok, és folyton hazudoznom kell, nehogy a végén rám fogják, hogy meleg vagyok.

Puszipacsi23: Jaj, Lacrosse, ez de cuki! Kár, hogy nem Kansasben laksz. Én járnék veled.

És így tovább. Az informatikaóra végéig elolvastam a hozzászólásokat, a legelsőtől - amelyet nyilvánvalóan valamelyik osztálytársam írt - egészen Cara színes kis mesterművéig.

Huszonhat fiú és tizennyolc lány osztotta James Dean nézeteit, de a többiek véleménye nagyon érdekes volt. Kiderült, hogy harminchét csajt dobtak, amiért nem voltak hajlandóak lefeküdni a pasijukkal, további ötvenhét ismerte be, hogy nem állt még készen a szüzessége elvesztésére, amikor megtörtént a dolog, és ketten állították, hogy nem mertek szólni, hogy nem akarják, és teherbe estek, mert nem védekeztek megfelelően.

Nagyon megsajnáltam szegény MindörökkéLacrosse-t, mert még névtelenül is ő volt az egyetlen srác, aki beismerte, hogy szűz. De leginkább azokért a lányokért vérzett a szívem, akik teherbe estek. Az egyik örökbe adta a babát, a másik elvetette.

Hirtelen már nem is bántam, hogy a világ elé tárták a szüzességem beismerését, és nem érdekelt, hogy sokan kiröhögnek. Már az sem zavart, hogy valaki felpingálta a nevemet a fiúvécé falára.

Valakinek ki kellett állnia ezekért a lányokért és azokért, akik félnek nemet mondani a szexre, mert attól tartanok, hogy kigúnyolják vagy dobják őket. Ha nekem kell megtennem, hát legyen. Egy percig sem gondoltam, hogy megváltanom a világot, de reméltem, hogy legalább a Huntington gimi szexuális kihívásokkal küzdő diákjai számára egy kicsit jobb hellyé tehetem.

És akkor hibátlan ötletem támadt.

5.
A SZÍNJÁTSZÓ SZAKKÖR

Hétfőn, suli után bemasíroztam a színjátszós terembe. Annyira tele volt a kezem mindenfélével, hogy az orromig sem láttam. Cara épp egy monológot adott elő, és ha ő egyszer belelendül, csak a jóisten a megmondhatója, mikor ér a végére.

Letettem a holmimat a földre, és türelmesen kivártam, míg legjobb barátnőm elérte a beszéde drámai csúcspontját. Amikor végre befejezte, fütyültem, tapsoltam, és nem átallottam örömujjongásban kitörni. Cara gúnyos meghajlással jutalmazta a műsort.

- Hé, drámakirálynő! - kiáltottam. - Vége már a próbának? Kellenél.

Mielőtt még felelhetett volna, Mrs. Feeney, a színjátszások tanára közbeszólt:

- Épp ellenkezőleg, Miss Jensen, nekünk van szükségünk magára.

- Tessék?

- Úgy vettem észre, jó drámai érzéke van, és a múlt héten az ebédlőben azt is bizonyította, hogy nem bánja a rivaldafényt. Szívesen látnánk a drámaszakkörben.

Haha! Hogyne.

- Köszönöm, Mrs. Feeney - feleltem -, de ahogy mondta, már most is jó érzékem van a drámához, nem kell még ezt fokozni.

- Kár - sóhajtotta a tanárnő, majd intett Carának. - Lenyűgöző előadás volt. Mára végeztünk.

Mire összeszedtem a dolgaimat a földből, a barátnőm is odaért hozzám.

- Te hol jártál egész hétvégén? - kérdezte, aztán feltűnt neki az a rengeteg cucc, amivel zsonglőrködtem. - És mi ez a sok kacat?

- Nem értem rá - világosítottam fel -, mert ezt a sok kacatot kellett keresgélnem.

- Minek?

- Az új projektünkhöz kell.

- Milyen projektünkhöz?

- A szüreti báli standunkhoz.

- Nekünk nincs standunk a szüreti bálon - közölte Cara csak neked. Nekem már van egy projektem, és az kész katasztrófa.

- Mi lett azzal a helyi bandával, amelyikben az a jó pasi énekel?

- A Science of Sydney-re gondolsz? Ja, hát ők feloszlottak.

- És nem lehetne rávenni őket egy emlékkoncertre?

Cara ugyanolyan színpadiason sóhajtott, mint percekkel korábban Mrs. Feeney.

- Az a jó pasi sajnos Seattle-be költözött, úgyhogy semmim sincs. Nincs fellépőm a bálra, és jó pasim sincs, akit magamba bolondíthatnék.

- Hű, kemény az élet - gúnyolódtam.

- Az. Viszont nagyszerű tapasztalat, amitől csak jobb lesz a színészi teljesítményem.

- Hát én a világért sem akarnálak hátráltatni ebben a tanulási folyamatban, de van egy ötletem, amivel fel tudnálak vidítani, és még a seattle-i jó pasit is ki tudnám verni a fejedből. - Meg sem vártam, mit felel, már folytattam: - Segítesz a projektemben. - Azzal kirángattam a teremből.

Mrs. Sutter terme felé tartottunk. Ő az osztályfőnökünk, és az ő termében szoktuk tartani a megbeszéléseket. Biológia szakos, és ennek aznap külön örültem, mert nagyon jól tudtam használni az óriási, fekete laboratóriumi asztalokat.

- Ez meg mi a fene? - kérdezte Cara, akit a legkevésbé sem nyűgözött le a táskáimból előhalászott zsákmány.

- Egy csomó gyöngy - világosítottam fel. - Többek között. Egész hétvégén jártam a gyöngy- és kreatívhobbi-boltokat. Sokakat sikerült rávennem, hogy nekem adományozzák ezeket a cuccokat a nemes cél érdekében.

- Tiszta Greenpeace. Mi lenne az a nemes cél?

- Íme.

A kezébe nyomtam egy csomó papírt, amit a netről nyomtattam ki.

- „Nem Mindenki Csinálja” - olvasta, és elfintorodott. - Ez meg mi?

- Egy nonprofit szervezet. A neten találtam, és az aszkétizmust, vagyis az önmegtartóztatást hirdetik. Gimikbe járnak, és elmagyarázzák, miért jó, ha várunk a szexszel. A statisztikák szerint meglepően sok tini nem él nemi életet.

Elvettem tőle a papírt, és odaadtam a vázlatfüzetemet. Végignézte a különböző fülbevalókat, nyakláncokat és karkötőket ábrázoló rajzaimat. Mindegyik ékszeren ott fityegett egy V betű. Közben én folytattam:

- Nekik fogom adományozni a szüreti bálon befolyt összes bevételemet.

Cara átlapozta a füzetet, és meglátta a standomra szánt zászló tervét.

- „V mint vigyázz a szüzességedre!”? - kérdezte.

Rögtön a nyakláncomhoz kaptam a kezem.

- Egész héten ezt vagdosták a fejemhez. Gondoltam, ha már elhallgattatni nem tudom őket, csatlakozom hozzájuk. Ha szűzre vágynak, meg is kapják.

- Kemény. Nagyon vagány vagy, V.

- Nem a vagányságról van szó. Láttam azokat a hozzászólásokat, és nem kell szégyenkeznünk, sem félnünk, ha nemet mondunk a szexre. A szex hatalmas döntés, és nem lenne szabad hagyni, hogy a világ vagy akár a saját pasink hozza meg helyettünk. Az a tervem, hogy a lányok megveszik az ékszereket, és ezzel jelzik, hogy ők is várnak. Minél többen felfogják, hogy nem én vagyok az egyetlen szűz a világon, annál könnyebb lesz azoknak, akik még várni akarnak.

- Ez nem hülyeség - ismerte be Cara. - Már ha bárkit is rá tudsz venni, hogy felvegye ezeket az izéket. Nem lesz könnyű, ha azt vesszük, hogy az egész iskola látta, mi történt veled a múlt héten. Szerinted sokan akarnak majd belépni a klubodba?

Uppsz, erre nem is gondoltam.

- Most jól lehangoltál.

Cara vállat vont.

- Legalább segítek megfíízni ezeket a hülye láncokat, pedig inkább teljes gőzzel együttest kellene keresnem.

Fogta az egyik drótot, amelyre otthon felszereltem a kapcsot, és nekiállt fűzni. Csendben dolgoztunk, de én közben azon törtem a fejem, hogyan oldom meg a problémát, amit a barátnőm felvetett.

- Arra lenne szükség, hogy egy-két ember már a bál előtt is hordja az ékszereket.

- És ki az a szerencsétlen, aki ebbe belemenne? - nevetett Cara.

Oldalra billentettem a fejem, és felhűztam a szemöldököm.

- V.! - nyögte, és a szemét forgatta. - Tényleg kimentettél a színfalak mögül a tavalyi Warped Touron, és ennek köszönhetem, hogy még érintetlen a szüzességem, de…

- Nincs de. Felveszed, és kész.

- Jó, oké - sóhajtotta. - Tudod, hogy már épp fel akartam ajánlani. De azért előre szólok, senkit sem érdekel, én hordom-e. Te meg én egységben létezünk, amit az egyik csinál, azt csinálja a másik is. Senkit sem fog izgatni. Egy külsősnek kellene beszállni a buliba.

- Én már tudom is, ki lesz az első áldozat - mutattam fel az első kész nyakláncot, amelynek közepén büszkén fityegett a V betű.

- Akkor mire varunk? - nevetett Cara, és felrántott a székről.

Robin ugyanannál a gépnél ült, mint pénteken, amikor megmutatta a kommenteket. Nem kocka, de ő tervezi az iskolaújságot, úgyhogy szinte mindig az informatikateremben van.

- Ez nagyon menő! - lelkesedett, miután beavattuk a tervünkbe, és megkapta a nyakláncát. - Boldogan fogom hordani. Biztos meg tudok győzni még néhány embert hittanról, hogy ők is felvegyék, ha ez segít.

- Kétlem - felelte Cara. - Senkit sem szeretnék megbántani a vallásában, de az nem különösebben megdöbbentő, hogy te és a hittanosok szüzek vagytok. Nekünk valaki olyan kellene, akinek számít a szava, és akiről senki sem gondolná, hogy még nem feküdt le senkivel. Sokkolnunk kell az embereket.

- Mit szóltok Isaac Warrenhez? - vetette fel Robin.

- Hogy mi vaaaan?! - visította Cara. Én csak azért hallgattam, mert szóhoz sem jutottam a döbbenettől. - Isaac Warren még szűz?

Isaac a gimi egyik legnépszerűbb pasija - magas, sötét hajú, veszélyesen jóképű. Dús haját olyan rövidre vágatta, hogy ne kelljen fésülködnie, ami még jobban kiemelte, hogy ő az egyetlen az egész suliban, akinek borostája van. Gyönyörű, mogyoróbarna szeme csak úgy ragyogott, ha mosolygott. Dobó volt a baseballcsapatban, és motorral járt. Orange megyében minden lány bele volt zúgva.

- Ezt honnan tudod? Ő is bibliaórára jár? - kérdeztem. Ezt valahogy nem tudtam elképzelni.

- Nagyon jó srác - bólogatott lelkesen Robin. - Szerinte király volt, amit csináltál, és lefogadom, hogy szívesen segítene neked.

- Isac Warren rólam beszélt? - Én magam is meglepődtem azon, hogy ettől a gondolattól felgyorsult a pulzusom.

- Igen, reggel többen a történtekről dumáltunk óra előtt. Isaac azt mondta, teljesen kiakasztja, ahogy néhány barátja bánik veled, és már szólt is nekik, hogy álljanak le.

Egy kéz csapott le a karomra, majd Cara körme a bőrömbe vájt. Neki persze fel sem tűnt.

- Hagyd a fenébe Eric Kwant! - lehelte. - Nyomulj rá Isaacre!

- Majd beszélek vele - ígérte meg Robin.

Bevallom, nem gondoltam volna, hogy tényleg megteszi, azt meg pláne nem, hogy a srác hallgat rá. Ezért is lepődtem meg annyira, amikor néhány nappal később Isaac Warren bekopogott Mrs. Sutter termének nyitva álló ajtaján. Éppen egy pár fülbevalót fűztem, de ezúttal egyedül, mert Cara épp szóba jöhető bandákat „vizsgált meg”.

- Hogy s mint? - kérdezte Isaac, és lazán odasétált az asztalhoz, ahol dolgoztam.

- Jól. - Igyekeztem nyugodt maradni. Új, erős, magabiztos Valerie-vé változtam, és ez az új Valerie nem olvad el csak azért, mert Isaac Warren hozzászólt.

- Láttam a láncot, amit Robinnak csináltál - mondta a srác, és a kezébe vette a vázlatfüzetemet. Átlapozta, alaposan szemügyre vette a rajzaimat, majd kijelentette: - Ezek tök jók.

Ékszertervező vagy?

- Csak hobbiszinten.

- Igen?

- Hát… egyelőre. Majd egyszer ezzel szeretnék foglalkozni.

Csak úgy zakatolt a szívem, miközben Isaac visszatette a füzetet a padra, és elvette az egyik nyakláncot. Furcsán éreztem magam, mert elképesztően menő a srác, én sehol sem vagyok hozzá képest, mégis úgy beszélt velem, mintha egy szinten lennénk. Kihúzott egy széket, és fordítva ült rá, mint aki nyeregbe pattan.

- Mesélj egy kicsit erről! - kérte, és a végtelennek tűnő gyöngyhalmok felé biccentett.

Hát meséltem. Elmondtam, milyen hozzászólásokat írtak a videóm alá, és beavattam a „V mint vigyázz a szüzességedre!” - kampányom részleteibe.

Nagyon udvariasan végighallgatott, és még úgy is tett, mintha átfutná a Nem Mindenki Csinálja alapítvány szórólapjait.

Végül elértem a Cara által felvetett problémához, nevezetesen, hogy senki sem lenne szívesen első egy új trend képviselői között.

Amikor a mondókám végére értem, Isaac elgondolkodva bólintott, és közben a kezében tartott karkötőről lógó V betűvel játszott.

- Tehát szerinted attól jobb lesz, ha én is karkötőket kezdek hordani?

Komoly volt a hangja, úgyhogy annyira elvörösödtem, hogy már attól féltem, elkékülök. De amikor felnéztem, mosolygott - csak szívatott.

- Csinálok majd kulcstartót meg olyan kis fityegőt, amit a hátizsák cipzárjára lehet szerelni - ígértem, és nagyon megkönnyebbültem, mert éreztem, hogy az arcom lassacskán visszanyeri eredeti színét.

- És ha én is magamnál hordok egyet, akkor mások kevésbé fognak idegenkedni tőle?

Megvontam a vállamat.

- Bizonyos emberek mindenből divatot tudnak csinálni, még a szüzességből is.

- Szerinted én hozzájuk hasonló volnék?

- Nem, te pontosan olyan vagy.

A srác egy hosszú percig hallgatott, és csak mélyen a szemembe nézett. Láttam rajta, hogy végiggondolja, milyen következményei lehetnek annak, ha megteszi, amire kérem.

Úgy éreztem, egy örökkévalóság telt el, amikor végre odahajolt hozzám, és nagyon komolyan azt kérdezte:

- Mi van, ha már nem vagyok szűz?

Erre nem számítottam.

- Vagyis nem vagy szűz?

Isaac szája megremegett, mintha elfojtana egy mosolyt, de csak annyit mondott:

- Jó az ötleted, de kicsit igazságtalan, nem? Aki már elvesztette a szüzességét, az nem tudja visszacsinálni. Mi van azokkal a lányokkal, akiket említettél, akik rosszul érzik magukat, mert úgy szexeitek, hogy még nem álltak rá készen. Rajtuk hogy segít a kampányod?

Mit akarhat mondani Isaac? Ő is túl korán tette meg? Megbánta?

De igaza volt, a kampányom ezeken az embereken tényleg nem segített.

Meg kellett oldanom ezt a problémát. Még nem tudtam, hogyan fogom csinálni, de azt igen, hogy kitalálom, mert rajtuk is segíteni akartam. Nagyon-nagyon. Egy percig gondolkodtam, aztán minden bátorságomat összeszedve újra a szemébe néztem.

- A bálon mindenképp gyere oda a standomhoz! - kértem. Egy pillanattal később Isaac átható pillantása mosollyá változott.

- Úgy lesz - bólintott, és kivonult a teremből.

6.
A KIHÍVÁS

Alig huszonnégy óra kellett hozzá, hogy megtaláljam a megoldást, és ezt egy NYC-csajszi86i nevű lánynak köszönhettem. Amikor hazaértem a suliból, egyből megnyitottam a videó linkjét, mint mindig, amióta csak Robin megmutatta a hozzászólásokat. Mindennap született néhány új kom-ment. Aznap ezen akadt meg a szemem:

NYCcsajszi86i: A szexnek túl nagy feneket kerítenek. Amióta a pasimmal úgy döntöttünk, hogy belevágunk, mást sem akar csinálni. Csak a szex, állandóan. Lehet, hogy kidobom, és keresek valakit, aki néha, mondjuk, elvisz randizni is.

Ennek a hozzászólásnak köszönhettem, hogy másnap délután ismét az informatikateremben találtam magam.

- Helló! - üdvözölt vidáman Robin, amikor meglátott. - Isaac végül megtalált?

- Igen, ezért is jöttem.

- Hajlandó a kísérleti nyulad lenni?

Először meg akartam mondani neki, hogy tévedett, és a srác nem szűz, de valamiért úgy döntöttem, jobb, ha megőrzöm Isaac titkát.

- Nem mondta meg, mi a véleménye - feleltem. - De felvetett egy érdekes ötletet.

- Tényleg?

- Azt kérdezte, hogyan segít a kampányom azokon, akik már elveszítették a szüzességüket.

- Ez jó gondolat - ismerte el Robin gondterhelt arccal. - Szerintem sehogy.

- Egyelőre.

- Van valami terved?

Elővettem a nyakláncból és fülbevalóból álló szettet, amely a táskámban lapult. Robin összeráncolta a homlokát, amikor meglátta, ezeken ugyanis egy kis A betű fityegett.

- Nem úgy volt, hogy mindegyikre V-t raksz?

- A V a szüzeké, de mivel nem mindenki szűz, ilyet is csináltam. - Mosolyogva néztem a csillogó kis A betűket. - A mint aszkéta, avagy önmegtartóztató.

- Aszkéta?

- Attól, hogy valaki már szexeit, nem késő nemet mondani. Ha még nem állt rá készen, amikor megtörtént, nem kötelező folytatni.

- Király! Ezzel meg is oldottad a problémát. Szóval mi szél fujt errefelé?

- Hát… - mosolyogtam, és belevágtam a tervem elmagyarázásába - mennyire megy a honlapkészítés?

- Úgy érted, a neten is legyen jelen a „V mint vigyázz!”?

- Bizony - bólintottam. - Kell egy hely, ahol a résztvevők nyomon követhetik a haladásukat.

- A haladásukat?

- Az aszkétakihívásban - feleltem, és odaadtam Robinnak a szórólap mintapéldányát. Éjjel készült, amikor nem tudtam aludni. Úgy éreztem, még jobban ki kell fejtenem, mire gondolok, úgyhogy amíg ő olvasott, én folytattam: - Az élet nem csak a szexről szól, és a kapcsolatoknak sem az a lényege. A szex tiszta stressz. Csináljuk? Ne csináljuk? Mi lesz, ha teherbe esünk? És ha elkapunk valami betegséget? Ha nem csináljuk, a többiek kigúnyolnak? Ha csináljuk, mocskos szavakat vágnak a fejünkhöz? A végtelenségig sorolhatnám. Ez a gimi. Bőven elég aggódnivalónk van, ezért azt javaslom, hagyjunk fel a szexszel. Egyelőre. Nézzük meg, mi van, ha nem kell folyamatosan emiatt stresszeim. Az emberek a honlapon keresztül jelentkeznek a kihívásra, persze névtelenül, és online számolnak be a tapasztalataikról. Nevezhetjük kísérletnek is. Lesz, aki két napig bírja, lesz, aki két évig, és lehet, hogy valakinek ez lesz élete legjobb élménye, másnak meg a legrosszabb. Akárhogy is, mindenképpen elgondolkodnak majd a szexen, és azon, vajon készen állnak-e rá.

- Szerinted lennének résztvevők?

- Őszintén? - vontam meg a vállam. - Nem hiszem. De ha lehetőséget sem teremtünk arra, hogy beszálljanak, akkor biztosan nem fognak részt venni. Azonkívül ezen az oldalon bármiről beszélgethetnének, mint a YouTube-on. Nézd meg, micsoda szócsatát indított el az a hülye videó! Lehet, hogy ez a kezdeményezés túlnőne az iskola határain, lehet, hogy más sulik diákjait is bátoríthatnánk az ékszerekkel.

Nem akartam ennyire elragadtatni magam, de minél többet gondolkodtam rajta, annál izgatottabb lettem. Igen, elértem már néhány szuper dolgot a diákönkormányzatban, de ilyen fontos üggyel még sosem foglalkoztam. Olyan elszánt voltam, mint eddig soha.

- Na, akkor segítesz megcsinálni a honlapot? - kérdeztem, és visszafojtott lélegzettel vártam a választ.

Robin az iskolaújság félkész dizájnját nézegette a háta mögötti gépen, aztán újra a szórólapomra pillantott. Végül elmosolyodott.

- Hétvégére már fent is lesz a neten.

- Fantasztikus!

- De még mennyire! - morgott Cara, aki épp akkor sasszézott be a terembe. Ennél szarkasztikusabban már nem is mondhatta volna, sőt kétlem, hogy bárki is beszélhetett volna nála gúnyosabban.

- Rajta - sóhajtottam -, mi a dráma?

Az évek során ez lett a jelszavunk: „Mi a dráma?” Cara világában mindig minden drámába torkollt. Nem is bánta, mert ez jó ürügy volt arra, hogy úgy tegyen, mintha eljött volna a világvége. Úgy képzeltem, egy napon vagy Oscart kap, vagy szappanopera-színésznő lesz belőle, és mindkettőre ugyanakkora esélyt láttam.

- Na, szóval Nate Cooper megkérdezte, játszhatna-e a bandája a bálon. Mondtam neki, hogy előbb szeretném őket meghallgatni. Ez Dustin Marshall fülébe jutott, és ő is közölte, hogy el akar jönni a „meghallgatásra”.

- Dustin Marshallnak van bandája? - kérdeztük kórusban Robinnal.

- Hát az azért túlzás - felelte megvetően a barátnőm. - A kutyám is jobban játszik akármelyik hangszeren, mint bármelyikük. Ugye megvan az a hang, amikor valaki végighúzza a körmét a táblán? - A gondolatra is kirázott a hideg, mire Cara nyomatékosan bólintott. - Pontosan.

- Oké, de milyen volt Nate Cooper bandája?

- Dustinénál jobb - ismerte be vonakodva a barátnőm -, de a közelében sem járnak annak, hogy felléphessenek a szüreti bálon.

-A fenébe!

- És még csak nem is ez az egészben a legszörnyűbb. Elterjedt a hír, hogy meghallgatásokat tanok.

- De az jó, nem? - értetlenkedett Robin, én meg bólogattam, mert nekem is ez jutott eszembe.

- Továbbra is keresed a megfelelő együttest, igaz? - tettem hozzá.

- Eddig tizennégy reménybeli garázsbandát hallgattam meg a héten, és mindegyik gáz. Esküszöm, Kyle Hamilton volt ennek az egyébként zeneileg teljesen használhatatlan sulinak az egyedüli tehetsége. Ha így haladunk, a végén még kénytelen leszek meghívni azt a nyomorult iskolai énekkart. Reménytelen!

- Dehogy reménytelen - nevettem. Ez nem volt érzéketlenség részemről, mert Cara egy idő után mindenről ki szokta jelenteni, hogy reménytelen. - Ki Dél-Kalifornia legnagyobb zenebolondja?

Szipogva felelte:

-En.

- Na ugye! Szuper bandát fogsz találni, ebben biztos vagyok.

Egy mély hang szakította félbe a beszélgetést:

- Még mindig arról a jótékonysági koncertről van szó?

Megfordultam, és bár láttam, hogy ott áll, annyira döbbenetes volt a látvány, hogy el sem hittem, amíg Robin meg nem szólalt:

- Hé, téged ismerlek! Te játszol abban a bandában. Ti énekeltétek azt a számot.

- Haha! - nyerített fel Cara. - Te játszol abban a bandában, amelyik azt a számot énekelte… Nesze neked, hírnév! Ja, tök híresek vagytok.

Kyle rávigyorgott.

- Nekem úgy rémlik, mintha te lennél a legnagyobb rajongónk.

Jaj, ne! Nem kell adni alá a lovat! Mielőtt még rendesen belejöhettek volna egymás sértegetésébe - ami Carának egész nap ment volna, amíg csak Kyle rá nem un -, közéjük léptem.

- Te mit keresel itt? - kérdeztem a srácot.

Kyle nagyon örült, hogy magára vonta a figyelmemet. Akkora vigyort villantott, mint Texas.

- Múlt héten nem vártátok meg a bulink végét - felelte.

- Tényleg? - kérdeztem unottan.

- És a hétvégi fellépésünkre sem jöttetek le a Key Clubba. Ez biztos, mert ezeket a virgácsokat ezer közül is felismertem volna.

- Mire akarsz kilyukadni?

- Mivel ti nem jöttetek el hozzám, nekem kellett eljönnöm hozzátok.

- Minek? Meggondoltátok magatokat?

- Mondhatni - nevetett.

Én nem ugrottam be neki ilyen könnyen, de Cara kétségbeesetten igyekezett felkutatni a megfelelő bandát, és még mindig próbálta tagadni a Shane iránti rajongását.

Elakadt a lélegzete.

- Azt akarod mondani, hogy vállaljátok a szereplést?

- Aha. - Kyle odaoldalazott mellém, és átkarolta a vállamat. - Ha Virgács eljön velem egy randira.

Olyan hangos, vidám nevetés robbant ki belőlem, hogy még az is eszembe jutott, mégis elfogadom Mrs. Feeney ajánlatát, és belépek a színjátszó szakkörbe.

- Ez jó volt! - ismertem be. - Nagyon vicces. De nekünk zenész kell, nem humorista.

A barátnőm azonnal belém fojtotta a jókedvet, amint elfogadta a feltételt:

- Megteszi!

- Cara! - nyögtem ki, miután összekapartam a földről az államat. - Eszemben sincs - csóváltam a fejem.

- Val - nyafogta -, csak egy vacak randi az egész!

- Ki mondta, hogy vacak lesz? - kérdezte sértetten Kyle.

- Ez a srác Virgácsnak szólít - közöltem a barátnőmmel.

- Még mindig sokkal jobb, mint a Szűz Val, és ezt te is tudod.

- Simán beáldozol? Engem, a legjobb barátodat?

- Miért ne? Úgyis jót tenne neked egy randi, és Zach már történelem. Ideje visszatérned az életbe.

- És szerinted kezdetnek pont vele kellene randiznom?

- Emlékszel, amikor arról beszéltünk, hogy csak úgy izzott köztetek a levegő?

Kyle tátott szájjal bámult, és szemmel láthatóan kellemesen meglepődött.

- Virgács, azt mondtad, hogy izzott köztünk a levegő?

Carára mutattam.

- Ezt ő mondta, én meg hevesen tagadtam.

- Tehát akkor tagadásban vagy kettőnkkel kapcsolatban? - érdeklődött Kyle.

- Igen. Mi? Nem! Nem vagyok tagadásban.

Elvigyorodott.

- Akkor tehát elismered, hogy izzik köztünk a levegő.

- Nem! - Zavaromban egészen elpirultam. - Úgy értettem, nem lehetek tagadásban kettőnkkel kapcsolatban, mert semmi sincs kettőnk közt. Ne forgasd ki a szavaimat! Nem randizom veled.

Kyle szeme vidáman csillogott. Nagyon dühítő volt.

- Akkor nem lépek fel a bálon - közölte Carával.

- Légyszi, V.! - könyörgött a barátnőm.

- Igen, légy szi, V.! - visszhangozta a srác is. Lehajolt, és az ajka a fülemhez ért. - Mitől félsz? Hátha akkora hatással leszek rád, hogy attól fogva már csak hazugság lesz, hogy vársz a házasságig?

Ügyet sem vetettem rá, hogy egész testemben megborzongtam, és csúnyán néztem Carára, aki viszont teljesen eltökélte magát.

- Nagyon kellenek nekünk - mondta.

- Majd találunk mást.

- De az övék igazi banda! Óriási tömeget fognak odavonzani. Gondolj bele, mennyi pénzt kereshetnénk csak a jegyeladásokból! Szerintem többet, mint tavaly az egész bálon.

Oké, imádtam Carát, és átéreztem, milyen rossz neki, hogy még mindig nincs meg a banda, de azért kezdtem elveszíteni a türelmemet.

- El sem hiszem, hogy képes lennél prostituálni!

- Én meg azt nem hiszem el, hogy ennyit nem vagy képes megtenni a kedvemért! Csak egy randi az egész!

- Remélem, tisztában vagy azzal, hogy ha azért randizom vele, hogy több bevételünk legyen a bálon, akkor konkrétan kurva leszek. Igazi prosti.

Kyle nevetésben tört ki, de mivel még mindig átkarolta a vállamat, nagyon könnyen a bordájába tudtam könyökölni.

- Szó sem lehet róla - vágtam mindkettőjük képébe, aztán lelökdöstem magamról Kyle karját.

Cara ökölbe szorított kézzel toporzékolt, és végül minden dühét az előtte álló rocksztár ellen fordította.

- Nem lehetne, hogy mégis elvállaljátok?

- Nnnem… - A srác pofátlanul élvezte a helyzetet.

- Légyszi!

- A feltételek adottak, cica. Te is akarsz valamit, meg én is.

- De tök jó reklám lenne nektek - érvelt Cara. - A Los Angeles-i hírcsatorna mindig küld egy stábot a bálra, és biztos, hogy főhír lenne abból, hogy jótékonyságból felléptek a régi sulitok rendezvényén.

- Ilyet már csináltunk - felelte Kyle. Úgy bámult rám, mintha következőnek velem szeretne valamit csinálni.

Összeszűkült szemmel sziszegtem:

- Végeztünk, mehetsz is.

- Akkor ezt vegyem nemnek? - kérdezte Kyle. Alig tudta visszatartani a nevetést.

- Kifelé!

Ekkor jelent meg Olívia.

- Mi ez a hangzavar? - kérdezte.

Olívia Lewisra aztán végképp semmi szükségem nem volt, de azonnal elfelejtette, hogy velem akart szemétkedni, amint meglátta, ki áll előtte.

- Kyle Hamilton?! - visította azon az éles Barbie baba hangján. - Mit keresel te itt?

- Semmit - felelte a srác. - Már megyek is.

- Ó, ilyen hamar?

Szánalmas volt ez a nyalás. Kyle végigmérte, és mert a csajt semmiképp sem lehet csúnyának nevezni, odabiccentett neki.

- Kikísérsz? - kérdezte.

- Hát persze! - sikkantotta Olívia. - Úgyis épp menni akartam.

Kyle ránevetett, aztán visszafordult, és még odavetette nekem:

- Így jártál, Virgács.

- Valahogy majdcsak túlélem.

Átkarolta a csaj derekát, megkérdezte a nevét, és a kijárat felé vezette.

- Olívia vagyok, a legnagyobb rajongótok. Annyira imádlak benneteket! Kívülről fújom az összes számotokat.

Mintha a srác összerezzent volna. Két lépés múlva megállt, és dühösen fújt egyet. Sarkon fordult, és Carára nézett.

- Jól van! Megvan a bandád.

Nem tudom, melyikünk döbbent meg jobban, de Cara sokkal előbb összeszedte magát, mint én.

- Ez komoly? - sikította.

- Ja, komoly - morogta Kyle kelletlenül.

Cara visítva vetette magát a srác karjába, aki kénytelen volt elengedni Olíviát, nehogy a barátnőm felboruljon. Cara Kyle dereka köré szorította a lábát, és nagy, nyálas csókot nyomott a szájára.

- Köszönöm! Köszönöm! Köszönöm¹

Kyle a jelek szerint éppannyira nem tudott ellenállni a barátnőmnek, mint én, mert a szúrós pillantását nevetés váltotta fel. Elképesztően édes volt az a pillanat, amikor elveszítette az önuralmát.

- Szívesen - nevetett, és Cara válla fölött rám nézett. - Akkor most már randizol velem? Légyszi!

Majdnem igent mondtam, mert azok után, amit a barátnőmért tett, kedvem lett volna elmenni vele. De erőt vettem magamon.

- Tényleg végigcsinálnál egy egész koncertet teljesen ingyen, csak azért, hogy randizzak veled?

- Úgy néz ki.

- De miért?

Tekintete a nyakamban függő V betűre esett. Összeráncolt homloka kisimult, és pimasz mosoly terült szét az arcán.

- Képtelen vagyok ellenállni egy jó kis kihívásnak.

Gondoltam.

- Hát sajnos baj van, Kyle.

- Milyen baj?

- Én sem szoktam meghátrálni a kihívások elől. - A farmeremre mutattam. - Ebbe a nadrágba soha nem fogsz bejutni.

- Ó, de hát annyi nadrágod van még, plusz egy szexi szoknya is lóg a szekrényedben, igaz?

- Egyikre sem fogod rátenni a kezed.

Kyle összefonta a karját, és csillogó szemmel mért végig.

- Ezt játsszuk?

Lemásoltam a testtartását, és a saját szavait vágtam a képébe:

- Úgy néz ki.

Még vagy egy percig meredten bámult, aztán ragadozóhoz illő vigyorral a képén lassan odajött hozzám. Kicsit olyan élmény volt, mintha csapdába estem volna a Discovery Channel valamelyik természetfilmjében. Minden egyes lépésével egyre gyorsabban vert a szívem, és addig hátráltam, míg végül nekiütköztem a falnak.

Összeért a lábfejünk, és a srác falként tornyosult fölém, úgyhogy alig kaptam levegőt. Éreztem a testéből áradó forróságot, pedig hozzám sem ért. Mégis mi történt?

Kyle látta, hogy zavarban vagyok, és gúnyosan elmosolyodott. Fölém hajolt, ajkával végigsimította az enyémet. Olyan puha volt az érintése, hogy elakadt a lélegzetem.

A testem előbb reagált, mint az agyam. Úgy vonzott magához, mintha ő lenne a világom gravitációs középpontja. Lehunytam a szemem, és vártam a csókot, amely sosem érkezett meg. Nem húzta el az ajkát, ide-oda súrolta vele az enyémet, és kegyetlenül játszadozott velem, míg már annyira kívántam, hogy az fájt, és beleremegtem.

Kyle diadalmasan nevetett.

- A fejed búbjáig belém estél, Szűz Val!

Igaza volt. Mintha csak megbabonázott volna. Rémisztő, hogy ennyire a hatása alá kerültem, pedig szerintem nem is erőltette meg magát olyan nagyon.

De szó sem lehetett róla, hogy elveszítsem ezt a csatát, bármennyire vágyott is rá a testem. Összeszedtem minden erőmet, és ellöktem magamtól.

- Oké, szóval zavarba tudsz hozni egy lányt. Ez nem annyira meglepő, miután minden hétvégén másik csajjal vagy. - Igyekeztem dühösen beszélni, hogy palástoljam, mekkora hatással volt rám az előbbi élmény. - De hiába az a sok tapasztalat, egyvalamit mégis meg fogsz tanulni tőlem.

Szórakoztatta a fenyegetőzésem.

- Mi lenne az?

- Az elutasítás.

Kyle nagyon biztos volt a dolgában, és kinevetett.

- Ha esetleg nem tűnt volna fel, az előbb nem épp az elutasítást mutattad be.

- Többet nem fordul elő - ígértem, talán inkább magamnak, mint neki. - Megmutattad, mit tudsz, Kyle, elárultad magad. Most már tudom, mivel állok szemben, úgyhogy soha többet nem fog meglepetésként érni, bármit teszel is.

- Meglátjuk. - Csókra csücsörítette az ajkát, majd kivonult a teremből. Mielőtt még eltűnt volna, visszafordult, és féloldalason rám mosolygott. - A kedvemért valami szexi ruhában gyere a bálba!

Egy pillanatig mindannyian tátott szájjal bámultunk az üres ajtókeretre, aztán Olívia dühösen végigmért, és elrohant. Talán azt remélte, még utolérheti Kyle-t.

- Minden bűnös élvezet szerelmére! - kiáltotta Cara, miután mindketten eltűntek a folyosón. - Ez olyan szexi volt, hogy kiakadt a szexiségmérő! - Kifújta a levegőt. - Csajszikám, most aztán jó nagy bajban vagy.

- Elbírok vele.

- Sajnos nem.

- De igen - csattantam fel -, elbírok vele.

Cara csak csóválta a fejét.

- Mondd meg neki, Robin!

Robin egy szót sem szólt, amióta Kyle beállított, de most grimaszolt.

- Na ja, ez eléggé… ööö… - Legyezgette magát. - Hát… sok sikert.

- Ki kell eszelnünk valami jó tervet - közölte Cara.

- Nekem már van egy tervem: egyszerűen nemet fogok mondani. Mindig bejön.

- Ez most kevés lesz, mert a saját módszerével kell legyőznöd. Sok a dolgunk, például ki kell találnunk, milyen ruhában gyere a bálba.

- Szerintem először az erényövedet vegyük meg - motyogta Robin.

7.
A LEVÉL

- Minden részletet megbeszéltem Kyle menedzserével - számoltam be Carának, amikor leültem mellé a másnapi megbeszélésen. - Tényleg komolyan mondta, fel fognak lépni.

- Tudod, Val, ezek után igazán dobhatnál egy csontot szegény srácnak. Menj már el vele arra a randira! Szinte szánalmas volt, ahogy beadta a derekát, pedig nyilvánvalóan nem akarta. Egyszerűen nem bírt ellenállni.

- Tényleg édes volt - ismertem be -, csak kár, hogy aztán elém dobta a kesztyűt, amikor közölte, hogy így is, úgy is lefektet. Láttad, mi történt, ugye? Nem mehetek el arra a randira. Ti viszont nagyon édesek voltatok együtt, amikor a nyakába ugrottál Randizz vele inkább te!

Cara legyintett, mintha csak azt akarná mondani, hogy röhejesnek tart.

- Ugyan már! Tudod, milyen vagyok, ha felizgatom magam. Bárkit képes lennék megcsókolni.

- És még én vagyok a ribanc? - kérdezte gúnyosan Olívia, majd leült mellém. Eléggé meglepett, amikor szélesen rám mosolygott. Vártam a sunyi sértést, de a jelek szerint őszintén örült, hogy lát. - Hogy s mint, Val?

Nem is tudtam, mit feleljek.

- Ööö… jól vagyok. És te?

- Csodásan - bólintott, majd szerelmesen felsóhajtott. Ekkor értettem meg.

- Tegnap utolérted Kyle-t?

Nem Olívia boldogsága érdekelt, csak kíváncsi voltam. Ha Kyle figyelmét ő foglalja le, akkor talán nem akarja majd olyan megszállottan elvenni a szüzességemet.

Olívia mosolya most már fülig ért.

- Elmentünk kávézni, és közben beszélgettünk.

- Beszélgettetek? - horkantott fel Cara. - Na persze.

- Igen, beszélgettünk - sziszegte Olívia. - Te vagy az, aki bárkit megcsókol, nem?

- Tényleg? - kérdeztem. Nem akartam megsérteni a csajt a hitetlenkedésemmel, de kicsúszott a számon. - Csak beszélgettetek? Te meg Kyle?

- Tegnap nem volt kedve randizni, mert nagyon haragudott rád, Val. - Olívia előkapta a kézitükrét, és némi ajakfényt kent fel. Még egyet cuppantott, aztán letette a tükröt, és folytatta a történetet: - De megbeszéltük, hogy hétvégén, a bál után találkozunk.

- Én nem reménykednék semmiben - figyelmeztettem. Van egy olyan érzésem, hogy Kyle Hamilton „röptében a legyet” típus.

- Csak nem vagy féltékeny? - kérdezte Olívia, és az önelégültség visszatért a hangjába. Nem foglalkoztam vele. Ha arra vágyik, hogy valami majdnem híres srác egyéjszakás kalandja legyen, hát hajrá. Én szóltam.

Vállat vontam, ő meg a többieknek is elújságolta, kivel kávézott. Egy idő múlva Eric csendet kért.

Ez volt a bál előtti utolsó megbeszélésünk, úgyhogy még egyszer átvettük, kinek mi lesz a dolga, és tisztáztunk néhány részletet. Amikor a zenére került a sor, Eric széles mosollyal fordult felém.

- Hogy állunk a zenével, Val?

Carára vigyorogtam.

- A Tralse lesz a fellépőnk.

- A Tralse! - kiáltotta Eric meglepetten és elismerően. - Ne már, hát ez király! Szép munka volt, Val.

- Cara érdeme, ő használta fel a bátyja kapcsolatait, hogy bejussunk hozzájuk az egyik fellépésük előtt.

- Dehogyis! - kacsintott rám a barátnőm. - Nekem nemet mondtak, de Kyle teljesen odavan Valért, és őt már képtelen volt visszautasítani.

Olívia ezen megsértődött.

- Ez így van - közöltem szenvtelen hangon -, nagyon kellek neki. - Igyekeztem minél jobban megjátszani az együttérzőt, és Olíviához fordultam. - Tudod, a legyet is röptében. - Képtelen voltam megállni, hogy hozzá ne tegyem: - Csak azért vitt el téged kávézni, mert én előtte már nemet mondtam.

- Tisztára, mint Zach - vágta rá Cara.

Ezzel aztán nagy sikert arattunk a jelenlévők körében. Eric kénytelen volt közbeavatkozni, pedig ugyanúgy rázta a nevetés, mint mindenki mást. Szerencséjére Bethany, az iskolaújság szerkesztője épp ekkor szakította félbe a megbeszélésünket.

- Hahó! Látom, jó a buli - lépett a terembe.

- Itt mindig jó. A helyedben ott is hagynám azt a fülledt szerkesztőségi szobát, és beállnék azok közé, akik tényleg képesek változásokat előidézni a suliban - felelte Eric. Nem tudom, miért, de az iskolaújság és a diákönkormányzat mindig is rivalizált egymással.

- Mi komolyan vesszük a munkánkat, nem úgy, mint ti, politikusok.

- Ja, persze - nevetett Eric. - Mi hozott az ellenség főhadiszállására?

- Bármilyen meglepő, de végre egyszer olyasmit csináltok, aminek hírértéke is van. Legalábbis egyikőtök.

Bethany feljebb tolta az orrán a szemüveget, és lemosolygott rám.

- Rólam akarsz cikket írni? - csodálkoztam.

- Viccelsz? Egész évben nem volt ilyen izgalmas témánk, mint te. Tudod jól, sosem süllyednék odáig, hogy pletykákról írjak, de ez a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampány bizony cikkért kiált.

Mielőtt bármit felelhettem volna, Craig Sanchez felröhögött:

- Szűz Val, vigyázz a szüzességedre!

Mindenki vele nevetett, én meg az orrom alatt azt morogtam:

- Kezdődik.

Ezzel egy időben Cara ököllel az asztalra csapott, és felmordult, csak ő nem az orra alatt:

- Robin! - Az a kétszínű kis… Látod, Val? Az újságírókban nem lehet megbízni, nem tudnak titkot tartani. Még akkor sem, ha csak a dizájnt tervezik.

Bocsánatkérően mosolyogtam Bethanyre. Cara nagyon kedves lány, de ha az ember nem ismeri eléggé, nagyjából a szavai kilencven százalékán simán meg lehet sértődni.

- Nem is akarjuk titokban tartani - fordultam a barátnőmhöz. - Tudod, megbeszéltük, pont az a lényeg, hogy minél többen tudjanak róla.

- Akkor csak rajta - nevetett Jesse Andrews. - Avass be minket is, Szűz Val!

Jesse lepacsizott Craiggel, Olívia meg még életében nem tűnt olyan önelégültnek, mint akkor.

Aznap délután jól megkaptam a magamét a diákönkormányzati képviselőktől, legalábbis szóban. De persze várható volt. Tudtam, hogy az emberek kinevetik majd az ötletemet, és cikizni fognak miatta. Mivel ők a kollégáim, „csak viccből” szólogattak be, de ez elég volt ahhoz, hogy belássam, az időmet pazarlom. Nyilvánvalóan őrültnek tartottak, és talán igazuk is van. Hiszen kit akarok én átverni? Az osztálytársaim soha az életben nem lennének hajlandók Szűz Val-ékszereket hordani, hát még részt venni az aszkétakihíváson.

Azért hajlandó voltam interjút adni Bethanynek, de egyértelmű volt, hogy az egész csak az ellentmondásossága miatt érdekli, meg azért, mert így a szexről írhatott az iskolaújságban. A célom kicsit sem izgatta.

Leverten mentem haza, mert ez a projekt közelebb állt a szívemhez, mint azelőtt bármi. Úgy éreztem, hogy aki kinevet engem vagy a kezdeményezésemet, valójában a vér szerinti anyámat támadja, és ez fájt.

Amint hazaértem, elővettem a levelet, amelyet az ékszerdobozomban őriztem. Már vagy ezerszer elolvastam, de most mégis leültem az ágyam szélére, és elsuttogtam a szavakat, amelyeket már kívülről fújtam.

Drága Kicsikém!

Alig múltam tizenhat, és hamarosan kisbabám születik. Sok rossz döntést hoztam, de mind közül a legrosszabb az volt, hogy elmentem arra a bulira, berúgtam, és terhesen ébredtem. Az volt az első alkalom, és alig emlékszem belőle valamire, még azt sem tudom, kivel feküdtem le.

Nem bánom, hogy világra hozlak, csak azt, hogy túl hamar történik. Hidd el, ha módomban állna felnevelni téged, megtenném. Bele fogok őrülni, hogy búcsút kell vennem tőled, de nem akarom, hogy te szenvedj az én hibáim miatt. A lehető legjobb anyukát és apukát találtam neked, és tudom, hogy ugyanannyira fognak szeretni, mint én.

Tudom, nem érdemlem meg, de ha megtennél valamit a mamádért, tanulj a hibámból! Cselekedj helyesen, és ne szúrd el az életed úgy, ahogy én tettem! Remélem, egyszer majd megbocsátasz. Életem minden napján gondolnifogok rád.

Mindig szeretnifoglak!

Mamád, V.

Fel sem tűnt, hogy zokogok, amíg anyu be nem kopogtatott.

- Valerie! - szólított az ajtón át. - Jól vagy? Bejöhetek?

- Igen, gyere! - feleltem, és gyorsan letöröltem a könnyeimet. - Jól vagyok.

Leült mellém, és azonnal felismerte a kezemben tartott levelet. Nem először látta, hogy sírok miatta.

- Nagyszerű lány volt. - Mindig ezt mondta, amikor a vér szerinti anyámról faggattam. Felsóhajtott, és a kezembe nyomott egy zsepit. - Pontosan úgy nézett ki, mint most te.

- Tényleg?

Anyu bólintott, aztán csak hallgattunk. Örökké mellettem állt, ha szükségem volt rá, de sosem erőszakoskodott. Varázslatos módon mindig megérezte, mire van szükségem, és ezt azon a napon is bebizonyította. Megvárta, hogy megszólaljak, és persze most is tudta a választ a kérdéseimre.

- Miért adtad oda ezt a levelet? Ha nem árulod el, hogy örökbe fogadtatok, sosem jöttem volna rá.

Anyu egy darabig nem felelt, mert jól átgondolta a választ.

- Emlékszel arra, amikor apáddal odaadtuk a nyakláncodat?

Sorra vettem az emlékeimet, de ez nem volt köztük.

Megráztam a fejem, mire anyu felsóhajtott.

- Hároméves korodban elmentünk a Long Beach Tropikáriumba. Az a játszóház szervezte a kirándulást, ahová jártunk. A többi anyukával beszélgettem, és nem vettem észre, hogy sikerült kimásznod a babakocsiból. Csak néhány perc volt az egész, de aznap rengetegen voltak ott, és mire felocsúdtam, már sehol sem voltál. - Kellett néhány pillanat, mire elmúlt a hangjából a remegés. Meglepődtem, mert ezt a történetet még sosem hallottam, de anyu annyira szégyellte magát, hogy nem is csodálkoztam azon, hogy eddig nem mesélte el. - Fél órán át kerestünk, az volt életem legborzalmasabb harminc perce. Kétségbeestem, gondolkodni is alig tudtam, annyira aggódtam. Végül úgy kerültél elő, hogy pontosan azt tetted, amit indulás előtt megbeszéltünk. Odamentél egy biztonsági őrhöz, és szóltál neki, hogy nem találod az anyukádat. Nem estél pánikba, nem sírtál. Nagyon bátran viselkedtél. Akkor fordult elő először, hogy amikor az arcodba néztem, az édesanyádat láttam.

Elakadt a lélegzetem, mert a szavai nyomán édes-bús fájdalom öntötte el a szívemet. Ismét könnybe lábadt a szemem, és anyu megfogta a kezem. Úgy szorította, ahogy csak bírta.

- Összesen kétszer találkoztam vele, de az első pillanattól fogva tudtam, milyen erős, milyen bátor. Amikor ráébredtem, mennyire hasonlítasz rá, úgy éreztem, nagyon fontos, hogy elmondjam neked az igazat. Aznap megkaptad a láncodat, és megmondtuk neked, hogy örökbe fogadtunk. Kicsi voltál, nem értetted, úgyhogy a levelet csak akkor kaptad meg, amikor először kérdeztél az igazi szüléidről.

Erre már emlékeztem. Elsős voltam, és a tanító néni egy örökbefogadásról szóló történetet olvasott fel nekünk. Ismertem a kifejezést, és el is büszkélkedtem vele, hogy engem is örökbe fogadtak. Tommy Fisher megkérdezte, miért adtak oda a szüleim. Az örökbe fogadó anyukám és apukám nagyon-nagyon szerettek, ezért ez addig fel sem merült bennem, de akkor annyira felizgattam magam, hogy a tanító néni beküldött az igazgatóhoz, és felhívták anyut, hogy jöjjön értem.

- Szerinted is őrültség, hogy szeretnék egy olyan nő kedvében járni, akit sosem fogok megismerni? A suliban kiröhögnek a „V mint vigyázz!” miatt, es nem is tudom, beválik - e. Úgy érzem, ha elbukom, cserbenhagyom őt.

- Valerie - szólt anyu határozottan -, saját magadon kívül senkinek sem kell bizonyítanod semmit. - A szememet forgattam, ami nem tetszett neki. - Szerinted fontos az, amit csinálsz?

Összevontam a szemöldököm, de közben a vér szerinti anyámra gondoltam, amint sírva írja a levelet, amelyben bücsüt vesz szeretett kisbabájától. Azokra a lányokra gondoltam - bocs, MindörökkéLacrosse -, pontosabban azokra az emberekre, akik a YouTube-on azt írták, nekik is nehéz. Aztán eszembe jutott, mit éreztem, amikor Zach dobott. Megsértette az érzéseimet, és rettenetesen dühös voltam rá. Már tudtam is a választ anyu kérdésére:

- Igen.

- Akkor bele kell vágnod, mindegy, hogy változtat-e valamin, vagy sem.

Felsóhajtottam.

- Tudom.

Tényleg tudtam, és biztos is voltam benne, hogy végigcsinálom. Csak egyelőre arról nem volt fogalmam, mit fogok elérni vele.

8.
A BÁL

Éppen üres dobozokat pakoltam az asztal alá a standomnál, amikor azt hallottam:

- Ejha, tényleg megcsináltad! Hallottam a pletykát, hogy lesz egy standod a bálon, de nem hittem volna, hogy igaz. Szuper, Valerie!

Megfordultam, és egy tetőtől talpig feketébe öltözött, vékony lánnyal találtam szemben magam. A hajától a Doc Martens bakancsáig és a körömlakkjáig minden fekete volt rajta.

- Ismerjük egymást? - kérdeztem, pedig biztos, hogy még életemben nem láttam.

- Cindy Lewkowski vagyok - közölte -, tizedikes.

- És nem tartasz őrültnek?

Cindy nem az a mosolygós lány, de úgy láttam, érdeklődik, és az majdnem ugyanaz.

- Szerintem vagány vagy - felelte.

Felmutattam egy fekete, A betűs nyakláncot meg egy szintén fekete, V betűs karkötőt, és meglóbáltam őket.

- Na és te vagány vagy?

- Naná! - Azzal átadott egy ötdollárost.

Felé nyújtottam a fekete ékszereket, de ő inkább egy égővörös karkötőért nyúlt, amin egy jó nagy V fityegett.

- A világért sem akarnám, hogy észrevétlen maradjon - magyarázta, és felcsatolta a kismillió fekete karperecé mellé.

- Köszi! - kiáltottam utána, amikor elment, aztán kábult mosollyal fordultam a legjobb barátnőmhöz. - Nem hihetetlen? - kérdeztem, és odaadtam C.arának a pénzt, mert őt neveztem ki kasszafelelősnek.

- Őszintén? Én még azon sem tettem túl magam, hogy Lacy és Devon bevállalta az aszkétakihívást.

- Durva, mi? - Elfordultam, hogy elővegyek egy új karkötőt ahelyett, amit Cindy megvett, plusz néhány szórólapot a Nem Mindenki Csinálja-kampányhoz. - Arra számítottam, hogy legfeljebb egy-két darabot tudok eladni, de… Aúú!

Sarkon fordultam, hogy megkérdezzem, miért könyökölt oldalba Cara, de azonnal megbabonázott Isaac Warren mosolya.

- Hogy s mint, Szűz Val?

Kellett egy pillanat, hogy megtaláljam a hangomat, és még akkor is egyetlen szót bírtam csak kinyögni:

-Jól.

- Akkor sikerült?

- Hát… - pirultam el. - Háromszor annyian röhögtek ki, mint ahányon vásároltak, de az is valami. El sem hiszem, hogy bárkit is érdekelnek az ékszereim!

- Miért nem?

- Mert az egész Szűz Val-es történet kezdete óta csak gúnyolnak, és nem gondoltam, hogy bárki hallgatni fog rám, azt meg pláne nem, hogy lesznek támogatóim. Persze a YouTube-on igen, de az anonim.

Isaac megvonta a vállát.

- Jó, de most fordult a kocka, mert nem húztad be füled- farkad a gúnyolódás miatt, hanem cselekszel. Ahogy mondtad, csak annyi kellett, hogy valaki példát mutasson. Bátorságot öntesz másokba.

- Köszi - feleltem kissé zavartan. - Akkor sem számítottam rá, hogy ennyi vásárlóm lesz ma. Tényleg azt gondoltam, egy kezemen meg tudom majd számolni, hány ékszert adok el, de már majdnem negyvennél járok.

- Az sok! - döbbent meg Isaac, aztán gyorsan összeszedte magát, és nevetésben tört ki. - Nem hittem volna, hogy ennyi szűz van ebben a suliban.

- Szerintem nincs is - nevettem, és a srác kezébe nyomtam a szórólapot, amelyet az aszkétakihíváshoz csináltam. - Pont annyi A-sat adtunk el, mint V-set.

- Aszkétakihívás? - kérdezte Isaac olyan mosollyal, hogy megint elpirultam. Hála az égnek nem vette észre, mert a szórólapot olvasta.

Biztosan kihallatszott a hangomból, mennyire zavarban vagyok, amikor azt feleltem:

- Teljesen igazad volt, amikor erről beszéltünk, és azok után nem hagyhattam, hogy csak a szüzek vehessenek részt a buliban.

Isaac nem tette vissza a lapot a többi közé, hanem összehajtogatta, és a farzsebébe süllyesztette. Ezzel felhívta a figyelmünket a farmerére, amit a motorozás klasszul kikoptatott. Amikor végre sikerült elszakítanom a pillantásomat a nadrágjától, vissza az arcára, olyan átható tekintettel figyelt, mint korábban többször is.

- Szép munka, Val - bólintott. - Nagyszerű ötlet ez a kihívás.

- Szerintem is - kapcsolódott be Cara. Meglepett, hogy eddig nem szólt közbe. - Képzeld, Lacy és Devon már fel is iratkozott! - Úgy látszik, képtelen volt túllépni ezen.

Isaac sokatmondó mosollyal kérdezte:

- Tényleg?

Carának is feltűnt az árulkodó pillantás, mert felkiáltott:

- Hé, várjunk csak! Devonnal nem egy baseballcsapatban játszotok?

Isaac rákacsintott, amitől a barátnőm szerintem szívrohamot kapott.

- Mivel vesztegetted meg? - nyögtem ki, amikor a srác újra felém fordult.

- Én egy szót sem szóltam Devonnak - felelte ártatlanul. Túlságosan is ártatlanul. - Biztos a te kitűnő meggyőzőképességed van a dologban.

Megőriztem a hidegvérem, és mély levegőt vettem, mielőtt megszólaltam:

- Kitűnő meggyőzőképességem van, mi? - Fogtam egy A betűs kulcstartót, amit tulajdonképpen külön neki készítettem. - Ezek szerint annyira meggyőző vagyok, hogy te is hordani fogod a „V mint vigyázz a szüzességedre!” márka egyik eredeti darabját?

Isaac úgy tett, mintha habozna, de a szája mosolyra húzódott.

- Nem - felelte, és betett egy húszast Cara adománygyűjtő dobozába. - Csakis a természetes bájad miatt teszem.

Ügyet sem vetett a kulcstartóra, inkább egy ezüstös V-vel ellátott táskadíszt választott. A medálja nagyon hasonlított arra, amelyet a nyakamban hordok.

Nem akartam hinni a szememnek. Isaac szűz, és múltkor csak szívatott! Elmosolyodott a zavaromon, és én is kaptam tőle egy olyan kacsintást, hogy kis híján megállt bennem az ütő, aztán otthagyott minket.

Miután eltűnt, megremegett a térdem, és lerogytam az összehajtható fémszékre.

Cara hagyott egy pillanatnyi időt, mielőtt rákezdett volna, de aztán nem kímélt:

- Mióta vagy te ekkora boszorkány?

- Mi van?

- Csajszikám, az előbb olyan profin viselkedtél, mintha te írtad volna a világ összes „így bolondítsd magadba tíz lépésben a szerelmedet” című cikkét!

- Tényleg? - Kicsit megkönnyebbültem, mert a barátnőm túlzásaiban általában akadt egy csipetnyi igazság. - Pedig azt hittem, úgy viselkedem, mint aki teljesen meghibbant.

- Egyáltalán nem, V., és szerintem van nála esélyed.

- Nekem? Esélyem Isaac Warrennél?!

Egy fájdalmasan ismerős hang szakította meg a csevejünket:

- Ő az a szánalmas alak, aki az előbb ment el? - kérdezte Kyle. Nem mondhatnám, hogy féltékenynek hangzott, inkább közömbösnek, mint akinek nincs félnivalója Isaactől. - Azért a srácért koptatsz le?

- Nem érte koptatlak le - közöltem, és idegesített, hogy a felbukkanása kiűzte belőlem az addigi kellemes, álmodozó, lebegő érzést.

- Akkor megkönnyebbültem, mert sokkal jobbat érdemelsz…

- Ne érts félre - vágtam a szavába egy szempillantás alatt dobnálak Isaacért, de már egymillió másik okot adtál arra, hogy elküldjelek.

- Csak egyet mondj!

Azt sem tudtam, hol kezdjem, ezért inkább megkérdeztem:

- Mit keresel itt?

- Fellépésem van, emlékszel? Konkrétan könyörögtél, hogy eljöjjek.

- Az nem én voltam - helyesbítettem, és vádlón Carára böktem az ujjammal. A barátnőm tiltakozni akart, de aztán összevonta a szemöldökét, mert nem tagadhatta, hogy igazam van. - Úgy értettem, mit keresel pont itt. - Felmutattam egy nagy, piros A betűs kulcstartót. - jelentkezni akarsz az aszkétakihívásra? Tudod, ha megígérnéd, hogy az esküvőnkig nem szexelsz többet, meggondolnám, hogy járjak-e veled.

Kyle ezen olyan jót nevetett, hogy mire abbahagyta, már el is felejtette, miről volt szó.

- Bezárod a bazárt, amíg játszunk, ugye? Hoztam neked és „az istennődnek két jegyet az első sorba. - Carához fordult. - Shane kérdezősködött felőled.

Válaszra nyitottam a számat, de Cara már ki is kapta Kyle kezéből a kitűzőket, mielőtt még visszautasíthattam volna az ajánlatot.

- Persze hogy ott leszünk a koncerten! - vágta rá.

Én a standot rendezgettem, hogy ne kelljen Kyle-ra néznem, de a srácnak ez nyilvánvalóan nem volt ínyére, mert megragadta a csuklómat.

- Te is eljössz, ugye? - kérdezte, mert nem lehetett biztos benne, hogy Cara ígérete rám is vonatkozik-e.

Arra. a pontra szegeztem a tekintetem, ahol hozzám ért, így figyelmeztettem, hogy engedjen el, de ehelyett megfogta a kezem. Megpróbáltam elhúzódni tőle, csakhogy túl gyors volt.

- Tudod, hogy ez a fellépés egyedül neked szól, Virgács. - Az ajkához emelte az ujjaimat. - Ajánlom, hogy ott legyen a tömegben a csinos kis arcod, és rám mosolyogjon, miközben énekelek.

- Jól van, felőlem… - morogtam, és kitéptem magam a szorításából. Persze hazudtam, ugyanis eszem ágában sem volt eljátszani az ő kis rajongóját, aki az első sorban őrjöng érte.

- Helyes.

Még mindig nem ment el, és amikor megkérdeztem, miért, Carához fordult.

- Úgy látom, rád fér egy kis pihenő.

A barátnőm döbbenten nézett egyikünkről a másikunkra, aztán megrázta a fejét.

- V. ki is nyírna!

- Shane-t a pizzás előtti sorban hagytam, és szerintem tök magányos.

Cara szeme elkerekedett.

- Itt ne hagyj! - sziszegtem.

- Bocs, V., de muszáj! Tíz perc, ígérem.

- Áruló! - kiáltottam utána, de addigra már kettesben hagyott Kyle-lal.

Azért még visszakiabált:

- Hozok neked egy szelet pizzát! - És dobott egy puszit.

Mire megfordultam, Kyle már úgy ült a székemen, mintha az övé lenne.

- Az az én helyem.

Megpaskolta a combját.

- Nyugodtan leülhetsz, én nem akadályozlak meg.

A szememet forgattam, és inkább Cara székét választottam.

- Az ilyen béna szövegekkel konkrétan semmit sem érsz el nálam, de azért csak hajrá. Sokkal könnyebb átnézni rajtad, amikor ilyen idióta vagy.

- Most nem is idióta voltam, hanem elbűvölő.

- Király, ezek szerint ez a kis játékod pofonegyszerű lesz nekem.

Kyle megcsóválta a fejét.

- Ismerd be, hogy legalább egy kicsit elbűvölőnek tartasz.

- Régebben így volt - ismertem be.

- Csak régebben?

- Amikor a Huntingtonba jártál. - A srác annyira ledöbbent, hogy hirtelen semmilyen csípős válasz nem jutott eszébe. - Kilencedikes voltam, amikor te végzős - tettem hozzá. - Még emlékszem rád.

- Igen? Én nem emlékszem rád.

- Persze hogy nem - nevettem -, csak tizedikes koromra lett emberi formám. Sokkal alacsonyabb voltam, a hajam tök béna, és csupa fogszabályzó volt a szám.

Kyle-t kirázta a hideg.

- Nem csoda, hogy nem emlékszem rád. Gondolom, szándékosan töröltelek az emlékezetemből.

Magam is meglepődtem rajta, hogy vele nevetek.

- Beszéltünk is? - kérdezte kíváncsian.

- Igazából nem, de egyszer kinyitottad nekem az ajtót, amikor tele volt a kezem.

- Milyen lovagias voltam!

- Igen. Láttad, hogy egy halom könyvet cipelek, mire odaugrottál, kinyitottad az ajtót, és azt mondtad: „Csak utánad!” Közben mélyen meghajoltál.

- Tiszta hülyének állítasz be!

- Most viccelsz? Utána egy évig ájuldoztam.

- Ez komoly? Ezzel ennyire levettelek a lábadról? Ha csak ennyi kell, minek ücsörgünk még itt? Keressünk gyorsan egy ajtót!

Megint nevettem, és ezért haragudtam magamra. Miért ilyen jó vele beszélgetni?

- Akkor még elbűvölő és figyelmes voltál.

- És most? - kérdezte kíváncsian.

Megvontam a vállam.

- Arrogáns és léha.

Azt hittem, ezen megsértődik, de nevetésben tört ki.

- Oké, ez igaz, viszont emellett elbűvölő és figyelmes is vagyok.

- Nem vagy elbűvölő.

- Ezt ismételd meg mosolygás nélkül!

Megpróbáltam letörölni a vigyort a képemről, de nem jött össze.

- Oké, vannak jó pillanataid. De csak ritkán. És hogy figyelmes lennél? Azért ne túlozzunk!

- Hé, ezt az egész fellépést jótékonyságból vállaltam!

- Jaj, ne már! Hátsó szándékaid vannak.

- Rendben, ez tény, ma önző érdek vezetett, de múlt héten megjavítottam a nagyi öntözőrendszerét, mert a papi már túl öreg ahhoz, hogy a földet túrja. Lásd be, ez figyelmesség volt részemről. - Reménykedve nézett rám. - És egy kicsit szexi is.

Elképzeltem, amint Kyle meztelen felsőtesttel, koszosán és izzadton forgatja az ásót, csak azért, hogy segítsen a nagyijának meg a papijának. Ez igazán rendes volt tőle. És nagyon szexi…

- Megint mosolyogsz - jegyezte meg, amitől csak még szélesebb lett a vigyorom, bármennyire dühített is ez.

- Jó - enyhültem meg. - Két százalékban elbűvölő és figyelmes vagy, kilencvennyolc százalékban arrogáns és léha.

- Tehát legalább két százalékban kedvelsz.

- Az nem túl jó arány, Kyle.

- Egy héten belül belém szeretsz.

A szememet forgattam.

- Jó, most én jövök - mondta. - Tudod, milyen vagy?

- Szűz? - tippeltem morcosan.

Nevetett.

- Az is, de én inkább azt akartam mondani, hogy makacs és szókimondó, ami esetedben rendkívül szexi. - Hirtelen a combomra tette az egyik kezét, a másikkal meg kisöpörte a szememből a frufrumat. - Randizzunk a koncert után!

Megint úgy vonzott, mint valami gravitációs központ, úgyhogy felpattantam. Az egész testem borzongott, miközben a szórólapokat rendezgettem.

- Nem megy, bocs - feleltem, és igyekeztem úgy tenni, mint akit egyáltalán nem hoz lázba az ajánlat. - A bál végéig itt kell maradnom, és a takarítást is megnyertem.

Az ujjával végigsimította a gerincemet, aztán a nyakamon éreztem a leheletét. Amikor az ajka a bőrömhöz ért, összerezzentem.

- Akkor utána randizzunk! - suttogta.

Hirtelen megpördültem, de nem lépett hátrébb. A pult két szélére tette a kezét, és ezzel csapdába ejtett. Annyira hátra kellett hajolnom, hogy a szája el ne érjen, hogy kis híján elestem.

Nagyon szerettem volna véget vetni annak a pillanatnak, mert Kyle tekintete furcsa hatással volt a gyomromra, úgyhogy felmarkoltam egy karkötőt, és az arcába vágtam. Egyszerű, fekete bőrből készült, és egy apró A lógott rajta. Tökéletes.

- Tessék, a tied! Adakoznod sem kell. Hidd el, szükséged van rá!

Fogta a karkötőt, és alaposan szemügyre vette, miközben továbbra is a pulthoz szorított.

- Cuki - jegyezte meg, aztán végigsimította a nyakláncomat. - De nekem ez kell.

Tudtam, hogy a szüzességemre céloz, nem pedig magára a láncra, mégis önkéntelenül megragadtam a medált.

- Jól van, Kyle - szóltam, és nagyot nyeltem. - Nagyon jól szórakozom, tényleg, de vége a játékidőnek, úgyhogy hátrébb léphetsz.

- Szerintem meg akarsz csókolni.

Igyekeztem úgy tenni, mintha a pulzusszámom nem lenne az egekben, mert utáltam, hogy a testem olyasmire vágyik, amire az agyam nem. Utáltam, hogy lassacskán az agyam is elfelejtette, mit akar. Csak azért imádkoztam, hogy Kyle ne tudja leolvasni az arcomról az igazságot.

- Ez azért van, mert arrogáns vagy.

Félmosolyt villantott rám.

- És léha.

Mintha ez elég indok lenne rá, a pultról a csípőmre vándorolt mindkét keze. Elakadt a lélegzetem, amikor az egyik végigsimította a fenekemet, és benyúlt a farzsebembe. Jó erősen rávágtam a mellkasára, és addig lökdöstem, míg végre hátrább lépett.

- Nyugi, Szűz Val! - nevetett, és meglóbálta előttem a mobilomat, amit kivett a zsebemből.

A miheztartás végett még egyszer megütöttem.

- Te szemét!

Kyle nem is foglalkozott velem, inkább beleírta a számát a telefonomba.

- Hívj fel, amikor végeztél mára.

- Haha! Esélytelen.

- Jó, akkor majd én hívlak. - Megcsörgette magát a mobilommal, és ezzel megszerezte a számomat.

- Nem fogom felvenni.

- Mosolyogj szépen! - szólt, és lefényképezett a telefonjával.

Biztosra vettem, hogy az arc, amely mostantól mindig megjelenik majd a kijelzőn, ha hívom Kyle-t - nem mintha ez valaha megtörténne -, se nem csinos, se nem mosolygós.

- Hahó, srácok! - Cara Shane-nel tért vissza, és mindketten minket figyeltek.

- Már értem, hogy értetted - mondta Shane a barátnőmnek.

Tudni sem akartam, mire gondol.

- Hogy vagytok? - vihogott Cara.

- Nagyszerűen - felelte Kyle. - Val-el tüzes randink lesz ma este.

- Aligha. Gyakorlatilag molesztált!

Kyle gúnyosan nevetett.

- Szerintem okosabb lenne, ha most elmennél, Rómeó - vélte Cara, és úgy fogott le, mintha attól tartana, pofon vágom a srácot. Mivel pontosan ezt terveztem, szerencse, hogy Kyle hallgatott rá, és elhúzott.

- Első sor közepe - szólt vissza. - Keresni foglak.

9.
A DAL

Két órával később a banda lassan kezdett, és Cara még mindig győzködött, hogy én is menjek.

- Légyszi! - nyöszörögte újra meg újra. - Eljössz, és ha akarod, tőlem egész idő alatt mutathatod neki a középső ujjadat.

- Azt felhívásnak venné keringőre.

- Akkor gyere el, és tegyél úgy, mintha végigaludnád az egészet! Attól tuti kiakadna.

Ez csábító ajánlat volt, de tudtam, hogy azzal még jobban kiakasztom Kyle-t, ha el sem megyek.

- Menj csak, és erezd jól magad, miközben kocsányon lógó szemmel bámulod Shane-t! Én jól megleszek itt.

- Nem akarok egyedül menni.

- Nem leszel egyedül, mert a pasid ott áll majd a színpadon, tőled pár méterre. - Cara a szemét forgatta, de nem tudta elrejteni megrészegült mosolyát. - Valakinek úgyis itt kell maradnia a standnál.

A barátnőm a homlokát ráncolta, tekintve, hogy már egy ideje az összes többi stand őrizetlenül állt. Mindenki a focipályán várta, hogy kezdődjön a koncert. Ekkor a tömeg üvöltésben tört ki, és hallottuk, hogy Kyle előadja azt az arcpirító hantát, miszerint hálás, hogy újra a régi középiskolájában lehet, és ilyen jó ügy érdekében léphet fel.

- Jól van! - csattant fel Cara, és dühösen elvágtatott.

- Hűha, nagyon kiborult - nevetett mögöttem valaki.

Megfordultam, és ott találtam Lacyt, Devont meg a suli legnépszerűbb diákjainak színét-javát, köztük Isaacet is.

- Lekésitek a koncertet - szóltam. Nagyon meglepett, hogy ott vannak.

- A csajok meg a vécé - morgott Devon. - Én megmondtam, hogy ne várjuk meg őket.

- Még el sem kezdődött a koncert - vágott vissza Olívia. Alighogy befejezte a mondatot, felcsendült a zene.

Csodálkoztam, hogy a Tralse a legnépszerűbb dalukkal kezd, azzal, amit régebben a rádióadók is játszottak. Azt hittem, azt hagyják utoljára.

- Juj, imádom ezt a számot! - kiáltotta Lacy, és teljes sebességre kapcsolva magával vonszolta Devont. - Gyertek, srácok, menjünk! Val, nem jössz? Ülhetnél velünk.

Ez az ajánlat a torkomra forrasztotta a szót. Isaac baráti köre egy-két lépéssel fölöttem állt a társadalmi ranglétrán, és általában véve is egy lépéssel mindenki más fölött. Belegondoltam, hogy Isaackel nézhetném végig a koncertet, és majdnem elcsábultam, de Cara megölt volna, ha valaki mással megyek, miután vele nem voltam hajlandó, úgyhogy megráztam a fejem:

-Á, nem, köszönöm. De siessetek, nehogy lemaradjatok!

Integettek, és elrohantak. Én a holmimat pakolásztam, és észre sem vettem, hogy Isaac nem ment el a barátaival, amíg meg nem kérdezte:

- Te nem mész?

- Nem.

- Nem rajongsz a Tralse-ért?

- Nem rajongok Kyle Hamiltonért.

- Tényleg?^ - lepődött meg. - Láttam, hogy az előbb beszélgettetek. Úgy tűnt, elég jól ismeritek egymást.

- Csak szeretné - csikorgattam a fogamat. Éreztem, hogy ismét elönt a düh.

Isaac elnevette magát, aztán bejött a pult mögé, és elfoglalta Cara székét.

- Lemaradsz a koncertről - dadogtam.

- Innen is hallok mindent - nézett rám. - De ha akarod, elmehetek.

- Nem, maradj csak! Nem rajongok Kyle-ért, de a társaságért igen.

- Csúcs!

Csúcs… Az nem kifejezés! Isaac Warren lekoptatta a barátait, és kihagyta a Tralse koncertjét, csak azért, hogy én ne legyek egyedül.

Végig beszélgettünk a koncert alatt, és kiderült, hogy a srác pontosan olyan tökéletes, mint amilyennek mondják. Már-már megbocsátottam Zachnek, hogy dobott. Szinte a mennyekben éleztem magam, amíg a közönség el nem csendesedett, és meg nem szólalt Kyle. Olyan hangos volt, hogy kilométerekre is elhallatszott, amit mondott.

- Arra gondoltunk, hogy egy vadiúj számmal zárjuk az estét, amit az egyik diáktársatok ihletett. A címe Pokoli kár. - Néhány pillanatig csönd volt, aztan szinte dühösen kiáltotta: - Ezt koptasd le, Szűz Val! Egy, két, há’, négy!

A rövid intró után Kyle énekelni kezdett:

Szíveket gyújt, mindet megperzseli,

vadság van benne, nevét nem ismeri.

Hafeldühödik, az vérciki.

Jeee! Jeee! Jeee! Odavagyok.

Jeee! Jeee! Jeee! Megkattanok.

Fejedbe vetted, hogy mit akarsz:

nem bújsz ágyba, ha nincs egy kis harc.

Okos vagy, azt gondolod, látszik is,

gyere, legyél okos ruha nélkül is!

Isaac felvont szemöldökkel nézett rám, de nekem annyi erőm sem volt, hogy vállat vonjak. Teljesen megdermedtem, a szívem nem is vert. Mintha megállt volna az idő.

Játssza a keményet, nem új dolog,

rövid szoknya - a többit láthatod.

Még egy üyen hidegvérű sanyargatót!

Jeee! Jeee! Jeee! Odavagyok.

Jeee! Jeee! Jeee! Megkattanok.

Fejedbe vetted, hogy mit akarsz:

nem bújsz ágyba, ha nincs egy kis harc.

Okos vagy, azt gondolod, látszik is,

gyere, legyél okos ruha nélkül is!

Gyere, Virgács, kárba ne vessz,

megváltalak, ha rám nevetsz.

Hagyd az erkölcsöket a búsba,

gyorsan tanulsz majd, valami azt súgja.

Csak hallgattam, ahogy a refrén újra és újra porig aláz, aztán a dal a tetőponton véget ért. Közben valahogy eszembe jutott, hogyan kell levegőt venni.

Cara szerint abból látszik, hogy én nem vagyok akkora zenebolond, mint ő, hogy még sosem rengette meg alapjaiban a világomat egyetlen szám sem. Szerinte a dalok lelki társak - egy csomóról azt gondoljuk, szeretjük, de aztán meghalljuk azt az egyet, és többé nincs kérdés. Az a dal minden korábbi kedvencünk emlékét porrá zúzza, és megváltoztatja azt, amit a zenéről gondolunk.

Nos, tanúsíthatom, hogy Kyle dala kétségtelenül megrázott, és azt is megváltoztatta, amit a zenéről gondolok, de az eufórikus öröm, amelyet Cara szerint érezni kell, amikor egy dal megváltoztat minket… hát… az elmaradt. Kyle dala az eufórikus öröm szöges ellentétét váltotta ki belőlem, és most már biztosra vettem, hogy Kyle a lelki társam szöges ellentéte. Tévedtem, amikor azt hittem, hogy Olívia az ördög reinkarnációja, mert Kyle sokkal-sokkal gonoszabb nála!

A tömeg még mindig éljenzett, pedig én úgy éreztem, órák teltek el, amióta véget ért a szám.

-Hé, jól vagy?

- Jaj! - rezzentem össze. Isaacről teljesen meg is feledkeztem. - Jól vagyok - nyugtattam meg. - Csak kinyírom Kyle-t.

- Á, ne vedd magadra!

- Te könnyen beszélsz, nem érted „kattan meg”.

Isaac nevetett, de nem felelhetett, mert visszajöttek a barátai.

- Hát itt vagy! - kiáltotta Stephanie DeWitt.

Stephanie természetesen gyönyörű és kedves, és ha versenyben lennék Isaac kegyeiért, akkor ő lenne a legkomolyabb ellenfelem, bár igazából nem is lenne verseny.

Elfacsarodott a szívem, amikor a kezét nyújtotta a srácnak, és Isaac hagyta is, hogy talpra segítse. Attól azért kicsit jobban éreztem magam, hogy Stephanie így folytatta:

- Gondoltam, hogy itt kell keresni téged. - Aztán széles mosollyul fordult hozzám. - Felfogtad ezt, Valerie? Kyle Hamilton dalt írt neked! Mennyire király!

- Király - bólintottam kelletlenül. Ez egyszerűbb volt, mint kifejteni, mit érzek.

- Azta, milyen mázlista vagy! - sóhajtott. - Akkor most járni fogtok?

- Hogy „ruha nélkül legyek okos”? - nevettem. - Kihagyom. Ráadásul úgy emlékszem, ma Olíviával randizik.

Mindenki Olíviára nézett, aki a többiek mögött álldogált, és lerítt az arcáról, mennyire rosszulesik neki Kyle új dala. Olyan álőszinte mosolyt erőltettem az arcomra, amilyet csak tudtam, mielőtt megszólaltam:

- Nem akarok rámozdulni a pasidra, hiszen tökéletesen illik hozzád.

Abból tudtam, hogy nem vette a szarkazmust, hogy úgy felvidult, mintha meghatotta volna az aggodalmam.

- Kösz, Val - nyafogta émelyítően kedvesen. - Féltem, hogy haragszol, amiért engem hívott randira, és nem téged.

Eszembe jutott, ahogy Kyle könyörgött, hogy ma este randizzak vele, és az volt az érzésem, hogy még aznap este felülteti Olíviát.

Nehezemre esett, hogy ne röhögjek a képébe, főleg, mert Isaac is alig tudta elfojtani a mosolyát.

- Jaj, dehogy - mondtam végül. - Miért haragudnék? Kyle-lal úgysem működne köztünk a dolog. Most komolyan, hogy nézne ki egy ilyen rosszfiús rocksztár Szűz Val mellett?

- Jut eszembe! - szólt közbe Stephanie. - Eddig nem volt időm beugrani hozzád. Elkéstem?

- Szeretnél venni valamit? - kérdeztem olyan döbbenten, mint eddig minden alkalommal, amikor valaki vásárolt tőlem a bálon.

- Aha! Lacy nyaklánca tök aranyos, és szerintem szuper, amit csinálsz.

- Tényleg?

- Persze! Nekünk, lányoknak jobban ki kell állnunk magunkért. Érdekel a feminizmus, tudtad? Ezt fogom tanulni az egyetemen is.

- Nagyon menő!

- Az is, amit te csinálsz. Val, ez az egész sokat segíthetne a feminista mozgalomnak.

Lenyűgözött Stephanie energiája. Csak dadogni tudtam:

- Van itt ilyen, hogy feminista mozgalom?

- Naná! A Nemzeti Nőmozgalom tagja vagyok, őket támogatják a pomponlányok, nekik gyűjtöttünk adományokat ma este. Gyere el a következő ülésünkre! Tökéletesen illenél közénk, nagy szükségünk van támogató emberekre.

- Feminista szervezet? - nevetett Mason Hewlett. - Te tök fura vagy, Steph!

A srác egyike volt a kínzóimnak az elmúlt hetekben.

- Fogd be, Mason! - szólt vissza Stephanie. - Mert te nem vagy fura a proteinshake-ekkel meg a mogyoróvajas-banános szendvicseddel, amit ebéd helyett zabálsz minden áldott nap?

- Jó, de arra biztatni másokat, hogy ne szexeijenek… - érvelt Jeff McCormick. A focicsapatban játszott, és ha engem kérdeztek, az osztály egyik legnagyobb kreténje, de attól még elég nagy népszerűségnek örvendett. - Mason legalább senkinek sem árt a gusztustalan szendvicseivel.

- Csak annak, aki kénytelen a leheletét szagolni - viccelődött Devon, mire az egész csapat kinevette szegény Ma-sont. A srác válaszul bemutatott a haverjának.

Nem érdekelt, milyen idióta sértéseket vagdosnak egymás fejéhez, úgyhogy inkább mutattam néhány nyakláncot Stephanie-nak.

- Aszkéta vagy szüzes láncot kérsz?

- Hát… - Stephanie felemelte a kezét, mintha a bíróságon tenne esküt - még szűz vagyok, és az is maradok, amíg meg nem találom a megfelelő pasit.

- Én segíthetek rajtad, Steph - ajánlkozott Mason.

Miért ez minden pasi válasza, ha megtudják egy lányról, hogy szűz? Egy kicsit jobban megkedveltem Stephanie-t, amikor meghallottam, mit felel:

- Álmodik a nyomor! - nevetett. - Majd pont neked adom a szüzességemet.

- Nem mintha bárki is neked akarná adni, Mason - tette hozzá Lacy.

Úgy látszik, a menők körében a barátság jele, ha valakit cikiznek. Lehet, hogy nem is vagyok pária?

- Hűűű, ez nagyon szép! - kiáltott fel Stephanie, és fizetett. Jelihez fordult, és megkérte, hogy kapcsolja be a láncát.

- Én ugyan hozzá nem nyúlok! - tiltakozott a srác, és hátraugrott, nehogy Stephanie elérje. - Ez a szexmentesség fertőző! - Vádlón mutatott rám. - Lehet, hogy Isaacből elő tudtad hozni a kóristát, Szűz Val, de engem nem kapsz meg! Én nem akarok úgy járni, mint Devon, akit berántott ez a hülye aszkétakihívás.

Mason röhögött, és oldalba könyökölte Devont.

- Papucs vagy, öregem - közölte, mire Devon megütötte.

- Menjünk, oké? Ennek az lesz a vége, hogy mindenkinek megtiltják a szexet! - nyöszörgött Jeff.

- Jó, jó - nyugtatta meg Stephanie, miután Lacy bekapcsolta a láncát. - Köszi, Val! Hé, amit a nőszervezetről mondtam, azt komolyan gondoltam. Ha el akarsz menni, szólj!

- Úgy lesz - ígértem.

Még mindig hihetetlen volt számomra, hogy mindez tényleg megtörténik. Mintha egy pillanat alatt átkerültem volna a másodosztályból az elsőbe. Ezt bizonyította az is, amit Lacy mondott:

- Figyelj, Val, a kikötőbe megyünk, Ruby kávézójába. Te is jössz?

A többiek meg helyeseltek.

- Igen - bólogatott Isaac. Végig olyan csendben volt, hogy kis híján megfeledkeztem róla. - Gyere velünk, mielőtt még Kyle ideér, és megkérdezi, hogy tetszett a száma.

Annyira sokkolt az ajánlat, hogy képtelen voltam felelni.

- Na, gyere, meghívlak egy turmixra! - győzködött Isaac, és felém nyújtotta a kezét.

Hol van Cara, amikor szükségem lenne rá? Isaac Warren gyakorlatilag randira hívott! Nemcsak azért kellett a legjobb barátnőm, hogy belém csípjen, hanem azért is, hogy őrizze a standot, amíg én szaván fogom a srácot. De ismertem Carát, és tudtam, hogy aznap este már nem látom. Egyrészt haragudott, amiért nem ültem végig vele a koncertet az első sorban, másrészt az álompasija érdeklődött felőle. Úgy sejtettem, már Vegas felé tart, ahol villámesküvő keretében örök hűseget fogad Shane-nek.

- Jó lenne - sóhajtottam de itt kell maradnom egészen a bál végéig. Muszáj tovább terjesztenem a szűzkórt - szúrtam oda Jeffnek.

- De kár! - mondta Stephanie, és őszintén csalódottnak tűnt.

- Majd legközelebb - biccentett Isaac. - Szia, Val!

Ki hitte volna, hogy a népszerű srácokkal dumálni ennyire kimerítő? Miután elmentek, le kellett ülnöm, de nem sokat pihenhettem, mert Kyle dala egy csapásra sztárt faragott belőlem.

Az iskolatársaim gratuláltak, és azt kérdezgették, honnan ismerem Kyle-t, és járunk- e. Egy csomóan vettek ékszert is, bár azt nem tudom, fogják e hordani. Az lett a vége, hogy mindent eladtam, és majdnem ezer dollárt kerestem a Nem Mindenki Csinálja alapítványnak.

Igen, idegesített a dal, de be kellett vallanom, hogy bizonyos előnyökkel is jár a hírnév, amire Kyle révén tettem szert. A sors iróniája, hogy mire véget ért a rendezvény, a srác akaratán kívül az ügyem legfontosabb támogatója lett. Meg is fogadtam, hogy ha valaha viszontlátom, meg köszönöm neki.

10.
A HÍRADÓ

A bál után Ériekéi még nem akartunk hazamenni, ezért beültünk egy kávézóba.

- Igyunk a rendkívül sikeres szüreti bálra! - emelte magasba a forró csokiját.

Tényleg nagyon j ól sikerült rendezvényt zártunk - a Tralse- koncertnek köszönhetően ez lett a Huntington gimi történetének legsikeresebbje.

A diákönkormányzat elnökeként és alelnökeként mi érkeztünk meg elsőnek reggel nyolckor, és mi jöttünk el utolsókként este tizenegykor. A tizennégy és fél órás munkanap után úgy döntöttünk, bevesszük magunkat a közeli Starbucksba, és pihenünk egy kicsit.

Rendeltünk, aztán lehuppantunk egy kényelmes kanapéra, és szinte biztosra vettem, hogy soha többé nem leszek képes megmozdulni.

- Koccintsunk arra, hogy vége! - szóltam, de alig bírtam felemelni az almás karamellámat.

- Ámen! Nézzük a dolgok jó oldalát: a tanév további része már sokkal kevésbé lesz stresszes.

- Azért még ott a végzős bál is.

Eric felnyögött. Gondolni sem bírt erre.

- Mi lenne, ha Olíviára és Carára bíznánk?

- Hogyne, ha azt akarjuk, hogy egy gyilkosság száradjon a lelkűnkön.

- Igaz - sóhajtott a srác. - Szerintem ezért választott minket a nép.

- Aha - bólintottam. - Jó csapat vagyunk.

- Én igazából csak a farvizeden evezek. Ezt a bált is neked köszönhetjük, Val.

- Te miről beszélsz? Kétszer annyit dolgoztál, mint én!

- Az egy dolog, de miután rávetted a Tralse-t a fellépésre, és ennyire jól ment a standod, a bevétel nagy része a te érdemed.

- Dehogyis! A Tralse-hoz közöm sem volt, azt Cara intézte.

- Én nem így hallottam.

Ezt olyan élcelődve mondta, hogy felmordultam. Tudtam, mire céloz, ezért nem is kérdeztem, mit hallott, de azért ő elárulta:

- Cara szerint csak miattad vállalták el a fellépést - kockáztatta meg. Mivel nem feleltem, így folytatta: - A koncert után találkoztam velük, és a frontemberük nagyon letörtnek tűnt. Azt morogta, hogy kár volt az erőfeszítésért.

- Helyes.

- Akkor nem az eseted?

Eric kérdésére csak egy sokatmondó pillantással feleltem, mire a srác elnevette magát.

- Fülbemászó dal volt - jegyezte meg.

Megdörzsöltem fáradt szememet, és még mélyebben befészkeltem magam a kanapéba.

- Ez volt életem leghosszabb hónapja.

- Hát… - mondta Eric két korty forró csoki között - ahogy említetted, most már vége. Hé, odanézz!

Levettem a kezemet a szememről, hogy lássam, mit akar mutatni, és ekkor vettem észre a helyiség egyik sarkában álló tévét. Tizenegy óra volt, és a Los Angeles-i híradó a balról tudósított.

- Felhangosíthatjuk? - kérdezte Eric, és miután a pultos rábólintott, felállt, és a hangerő szabályozóját nyomogatta.

Ismerős arcok bukkantak fel a képernyőn, és a riporter különböző standok árusait faggatta. Hozzánk is odajöttek, de nem lepett meg, hogy helyettünk a pomponlányokat mutatják. Amikor velünk beszélgettek, Cara igazi dívához méltó módon viselkedett, én meg persze elvörösödtem, és összevissza dadogtam, miközben megpróbáltam elmagyarázni az aszkétakihívás lényegét.

- De az est fénypontját - hallottuk, amikor Ericnek végre sikerült beállítania a hangerőt - a Tralse nevű együttes frontembere szolgáltatta.

Itt bevágták, ahogy Kyle arról hazudozik, mennyire örül, hogy hazatérhetett, és ilyen jó ügyért dolgozhat.

- A Tralse első albuma a Megtört szenvedély című számnak köszönhetően platinalemez lett. A banda azzal lepte meg rajongóit, hogy három év után vadonatúj számmal örvendeztette meg őket. A dal nagy visszhangot keltett, miután Kyle Hamilton állítása szerint az egyik ma este is jelen lévő diáknak íródott.

- Jaj, ne - motyogta Eric, és visszaült mellém a kanapéra. - Ez rosszul kezdődik.

És tényleg - újra bevágták Kyle-t, amint az ordítja: „Ezt koptasd le, Szűz Val!”

Mintha csak transzba estem volna, le sem bírtam venni a tekintetem a képernyőről. Néztem, amit korábban csak hallottam. Kyle testbeszédével és mimikájával párosítva még sokkal rosszabb volt a szám, mint első hallásra gondoltam.

Akkor tértem vissza a valóságba, amikor Eric felordított:

- Aúúúű, Val!

- Bocsi! - leheltem, és elengedtem a srác kezét. Észre sem vettem, hogy megfogtam, és belevájtam a körmömet.

- Nem olyan szörnyű - vigasztalt Eric, de elkiabálta, mert a következő pillanatban az én arcom villant fel a képernyőn, és a riporter folytatta:

- A Huntington Gimnázium végzős osztályának alelnöke, Valerie Jensen, akit osztálytársai csak Szűz Val néven emlegetnek, nemcsak hogy magára vonta Kyle Hamilton figyelmét, de az este folyamán közel ezer dollárt gyűjtött nagy port kavaró ékszereivel.

Most engem mutattak, amint két karkötőt tartok a kezemben.

- A V azt jelenti, vigyázz a szüzességedre, az A meg azt, hogy te is légy aszkéta - közöltem a kamerával.

A tévében mosolyogtam, de most csak a tenyerembe temettem az arcomat.

- Egy közeli barátja szerint - mondta a kegyetlen riporter - Valerie-vel azért szakított a barátja, mert a lány úgy döntött, hogy az esküvőjéig megőrzi a szüzességét. Valerie elkeseredésében szólalt fel az ellen, hogy a tinik nemi életet éljenek.

- Túl nagy a nyomás a tiniken - hallottam a hangomat. - Nem azt mondom, hogy mindenki kövesse a példámat, és várjon a házasságig, de szerintem nem szabad szégyellnünk magunkat, és bátran ki kell mondanunk, ha nem állunk még készen a szexre. Fontos, hogy az emberek tisztában legyenek vele, nem mindenki csinálja.

Óvatosan felpillantottam, úgyhogy még éppen láttam, ahogy a riporter mosolya teljesen betölti a képernyőt.

- Így igaz, nem mindenki csinálja. Mellesleg ez a neve annak az alapítványnak is, amelynek Valerie felajánlotta a teljes bevételét. Ha többet szeretnének megtudni Valerie kezdeményezéséről, a büszkén szexmentes tinik Amerikájáról, keressék fel a vmintvigyazzaszuzessegedre.com-ot! És ha lemaradtak volna a Huntington Gimnázium végzőse, Szűz Val által inspirált dalról, ne aggódjanak: valami azt súgja, még sokszor fogjuk hallani…

Hála az égnek ezután kapcsolták a stúdiót, és a következő összeállításban már az Echo Parkban történt lövöldözésről volt szó. ^

Én csak ültem ott, kezemben az italommal, és magam elé bámultam. Képtelen voltam inni. Nyomasztó volt, hogy a nemi életem lett a tizenegy órai híradó fő témája. Most már nemcsak az iskolatársaim számára leszek Szűz Val, hanem - a riporternek köszönhetően - egész Los Angeles, sőt feltehetőleg teljes Dél- Kalifornia is ezen a néven fog ismerni.

Mire magamhoz tértem a sokkból, és képes voltam Eric szemébe nézni, a srác már megint mosolygott.

- Úgy nézem, kifogták a szelet az iskolaújság vitorlájából - vigyorgott gonoszul. - Bethany teljesen ki fog borulni.

Nem akartam mosolyogni, mert nem voltam valami vidám hangulatban, de nem tehettem mást. Eric felvidított, és megmutatta az egész helyzet humoros oldalát.

A suliban mindezt már úgyis mindenki tudta. Mi van, ha most már egész L. A. ismeri a történetet? Az Echo Parkban történt lövöldözés sokkal izgalmasabb, mint én, szóval rám feltehetőleg már nem is emlékszik senki. Legalábbis Eric ezt mondta, mielőtt kitett a házunk előtt, és bevallom, aznap este úgy feküdtem le aludni, hogy biztosra vettem, igaza van. Véget ért a sztárságom tizenöt perce, és tulajdonképpen nem volt olyan szörnyű.

Csakhogy a tizenöt percem valójában még el sem kezdődött.

Az egész az e-mailekkel indult. Egyetlen éjszaka alatt ellepték a postafiókomat az ismerőseim üzenetei, mindenki írt nekem, aki tudta a címemet. Fontosnak érezték, hogy a tudtomra hozzák, látták a híradót, vagy tetszett nekik a dal, és milyen menő, illetve mázlista vagyok.

Ez még nem is lepett meg, de aztán Robin olyan hírekkel keresett meg a munkahelyemen, hogy meghűlt az ereimben a vér.

A pult mögött ültem Margrettel, és a saját márkám ékszereit tervezgettem. Nem mintha arra készültem volna, hogy beindítom a saját üzletemet, csak újabb mesésen lassú napnak néztem elébe, így volt időm rajzolgatni.

- Ez rettentő aranyos - áradozott a főnököm. - Annyira egyszerű, mégis elegáns. Neked aztán van érzéked ehhez.

- Élvezném, ha egyszer piacra dobhatnám a saját márkámat.

- Biztos vagyok benne, hogy erre sor kerül majd. Elrepülsz New Yorkba, híres ékszertervező lesz belőled, szegény öreg Margretet meg elfelejted.

- Soha! - tiltakoztam. - Kizárólag a te üzletedben árulom majd az ékszereimet, és te is híres leszel. Tönkretesszük a Tiffanyt!

- Szívem, áll az alku.

Megmutogattam neki a vázlataimat, és beavattam a „Vigyázz a szüzességedre!”-kampányba. Margret, mint a legtöbb idős ember, már fél hatkor megvacsorázik, és hét körül elteszi magát másnapra, így lemaradt a tévés debütálásomról. Ekkor lépett be Robin, az oldalán egy laptoppal.

- Hello! - köszöntem vidáman, mert megörültem a társaságnak. - Honnan tudtad, hogy itt dolgozom?

- Beszéltem anyukáddal. - Robin Margretre sandított, és letette a gépét a pultra. - Nem baj, hogy bejöttem?

- Cara is folyton itt lóg - mosolyogtam rá. - Igaz, ő azért szokott hozni nekem smoothie-t.

- Hmm… - Robin túlzott alapossággal elgondolkodott ezen. - Majd iszunk egyet, ha végeztél. Remélem, nincsenek mára terveid, mert rengeteg dolgunk van.

- Miről beszélsz?

- Itt van wifi? - kérdezte, és bekapcsolta a gépet.

- Persze, az egész plázában.

- Csodás, már fel is csatlakoztam. - Alig bírt magával, olyan izgatott volt. Gyorsan felém fordította a laptopot. - Ezt nézd!

Fogalmam sem volt, mit kellene látnom.

-Aha… csúcs.

Robin a statisztikára mutatott, és meg is magyarázta:

- Amióta tegnap este élesítettem a honlapot, nyolcvanezer látogatónk volt! Ez biztos, hogy rekord!

- A mi honlapunkról beszélsz? - döbbentem meg. -A vmintvigyazzaszuzessegedre.com-ról?

Bólintott.

- Igen, a tegnap esti híreknek és a Tralse rajongóinak köszönhetően egy éjszaka alatt bekerültünk a legmenőbb oldalak közé.

- A Tralse rajongóinak köszönhetően? - vontam fel a szemöldökömet. Már a banda nevének említése is felidegesített.

- Aha, a Tralse feltett a saját oldalára egy csomó videót a tegnapi fellépésről, és a rajongóik megőrülnek az új számukért. Persze mindenki arról a lányról beszél, akinek a dal íródott.

- Na jó, tisztázzuk: az a dal nem nekem, hanem rólam szól.

- Teljesen mindegy, Kyle Hamilton összes női rajongója rólad beszél.

- De jó - morogtam. - El tudom képzelni, mi lehet a véleményük Szűz Valről azoknak a csajoknak, akik odavannak Kyle-ért.

Robin elfintorodott.

- Hát igen, ma még ezt is meg kell oldanunk.

- Micsodát?

- Át kell alakítanunk az oldalt, mert azt a felületet, amit azért raktunk fel, hogy az embereknek legyen hol beszámolni az élményeikről, elárasztották a féltékeny rajongok hozzászólásai. Szerintem az lenne a legjobb, ha betennénk egy fórumot, és akkor a csevej meg az élménybeszámolók nem folynának össze. Ja, igen, és sürgősen szereznünk kell valami káromkodásszűrőt.

- Minek? - kérdeztem döbbenten.

- A féltékeny rajongók elég mocskos szájúak tudnak lenni - közölte tárgyilagosan Robin. - Ma reggel nekiálltam törölni azt, ami nem odavaló, de hát egyedül nem győzöm.

- Mit érdeklem őket? Nem is járok Kyle-lal!

- Te most viccelsz? - nevetett Robin.

Nem akartam, hogy a sok kérdés miatt hülyének nézzen, de tényleg nem sokat értettem az egészből.

Robin megint összerezzent, én meg igyekeztem felkészülni, mert sejtettem, hogy nem valami jó hírtől sápadt el annyira.

- A Tralse oldalát még nem is láttad - jelentette ki.

Nem vesztegetett erre több szót - nyilván semmi sem készíthetett volna fel a közelgő rettenetre -, hanem megnyitotta a honlapot. Az egy dolog, hogy felkerült néhány videó az előző esti koncertről, de Kyle feltett egy blog-bejegyzést is.

- „Tíz dolog, amit utálok Szűz Valben”??? — sikítottam.

A bolt előtt éppen akkor elsétáló pár döbbenten kapta fel a fejét, úgyhogy inkább befogtam a számat, mert semmi szükség nem volt rá, hogy belőlem is ömöljön a trágárság.

Megnyitottam a bejegyzést - képtelen voltam megállni.

A tíz legfontosabb dolog, amit utálok Szűz Valben

10. Egyslágeres sztárnak nevezett.

9. Nem értékeli azt a kedves kis becenevet, amit tőlem kapott.

8. Hajnali négykor miatta kell hülye blogbejegyzéseket írnom.

7. Arra akarja rábeszélni az embereket, hogy ne szexeijenek.

6. Amikor randira hívtam, lekoptatott.

5. Egy szánalmas alakba van belezúgva.

4. Nem veszi fel a telefonját, ha hívom.

3. Képmutató ezzel a mindent a szemnek, semmit a kéznek elvével.

2. Egy egész kicseszett koncertet végigjátszottam a kedvéért, és még csak el sem jött, pedig megígérte, hogy ott lesz. (Hazug!)

És mi a #1 dolog, amit utálok Szűz Valben?

Hogy akkor is kell nekem!

Egy teljes perc telt el néma csöndben, miközben én csak bámultam a képernyőt, és minden pislogásnál azt reméltem, hogy mire legközelebb kinyitom a szemem, a szöveg már nem lesz ott.

- Szerintem annyira édes - kezdte Robin -, ha belegondolsz.

A padlón koppant az állam, akkorára tátott szájjal meredtem rá.

- Édes? - böktem ki. - Kinyírom!

Előkaptam a telefonomat, és a következő üzenetet küldtem Carának: „Hol vagy? MOST AZONNAL beszélnünk kell!” Azóta nem hallottam felőle, hogy este elment a koncertre, ami kicsit aggasztott, de hát már nagylány, és nem vagyok a bébiszittere.

- Kinyírom!!! - ordítottam.

Ez a második kitörés Robint és Margretet is megrémítette, de nem bírtam uralkodni magamon. Még soha életemben nem voltam olyan dühös, mim akkor. Gondolom, lerítt rólam, hogy tényleg mindjárt felrobbanok, mert Margret vállon veregetett, és azt mondta:

- Valerie, drágám, tarts egy negyedórás szünetet, rendben? Szívj egy kis friss levegőt!

- Ne haragudj, Margret - sóhajtottam. Megpróbáltam úrrá lenni az indulataimon. Nem akartam megijeszteni, nehogy még a végén szívrohamot kapjon. - Jól vagyok.

- Ugyan már! Menj csak szépen, pihenj egyet a barátnőddel! - Körülnézett az üres üzletben, és elmosolyodott. - Szerintem egyedül is megküzdök ezzel az óriási forgalommal.

- Köszönöm.

Magammal vonszoltam Robint az éttermekhez, és miközben én a szokásos narancsos smoothie-mra vártam, minden további részletbe beavatott, aztán átmentünk a joghurtfagyis pulthoz. Szerencsémre pont Reggie szolgált ki, aki a maga fura módján belém van esve, és amikor a főnöke nem látja, mindig kapok tőle ingyen egy gombóc csokis joghurtot a smoothie-mba.

- Szia, Valerie! - üdvözölt nagy vidáman. Odaadtam neki a smoothie-t.

Robin arca eltorzult, amikor meglátta, mi történik.

- Ez undorító!

- Ne ítéld el, amíg nem próbáltad - bölcselkedtem. - Ha nem lenne olyan jó, narancsos csokit sem gyártanának.

Robin még mindig összevont szemöldökkel nézte, ahogy Reggie visszaadja a poharamat. A srác ezek után büszkén a köténye madzagjára mutatott.

- Látod? Ezért kellett a karkötő.

Előző nap a bálon Reggie odajött a standomhoz, és vett egy fehér karkötőt. Megkérdeztem, miért pont ezt választotta, de csak annyit mondott, majd ugorjak be hozzá munka közben, és meglátom. Az ékszert a köténye madzagján viselte, és a fehér gyöngy tökéletesen feltűnő volt a fekete anyagon. A plázában mindenki láthatta, hogy Reggie még szűz, bár ez senkit sem lepett meg.

- Már egy csomó embernek elmagyaráztam a kampány lényegét!

- Szuper, Reggie!

Tovább akartam állni - mert hát az egy dolog, hogy ingyen kapom tőle a csokis joghurtot, de azért nem kell uzt hinnie, hogy vele megyek a végzős bálra csakhogy utánam szólt.

- Hé, Valerie, ha van még szórólapod tegnapról, amin látszik a honlapod címe, hagyhatnál itt néhányat. Nagyon szívesen osztogatnám.

- Drága vagy, Reggie, köszi, de mind elfogyott. Most vissza kell mennem dolgozni, de majd legközelebb is jövök.

- Látom, valakinek rajongói klubja van jegyezte meg Robin, miután visszaértünk az ékszerüzlet elé.

- Igen, és kicsit szégyellem is magam, amiért kihasználom szegény srácot, de hat nem vagyok túlzottan barátságos vele, és magától adja a csokis joghurtot.

- Én nem a joghurtos fiúról beszélek - világosított fel Robin, és a boltra mutatott.

Először csak annyit fogtam fel, hogy egy csomó ember van bent, és lelkiismeret-furdalásom támadt, amiért magára hagytam Margretet. Persze el tudja végezni a munkáját, de akkor is fizet nekem, pedig nem lenne szüksége segítségre. Akkor legalább dolgozzak, már ha éppen van mit csinálni.

Csakhogy az a sok ember nem aranyat akart venni. Amint közelebb értünk, feltűnt a lábuknál kupacban álló kamerás felszerelés. Hatalmas lámpákat szereltek fel, és akadt egy olyan óriási mikrofon is, amit az ember feje fölé szoktak tartani. Ezek mindegyikén ott díszelgett a „Los An-geles-i Híradó Szemtanú” felirat.

- Vajon minek jöttek vissza? - suttogta Robin, de nekem már nem maradt időm, hogy feltegyem ugyanezt a kérdést.

- Tessék, már itt is van! - lelkesedett Margret. Olyan büszkén mosolygott, mintha az unokája lennék. - Valerie, ezek a kedves emberek interjút szeretnének készíteni veled.

11.
AZ INTERJÚ

- Helló, Valerie!

- Ööö… helló!

- Amikor forog a kamera, majd beszélj hangosabban, szívem, magabiztosan, és húzd ki magad! A ruhád jó lesz, de a hajaddal kezdeni kell valamit.

- Mi a baj a hajammal? - Egyáltalán nem tetszett, ahogy az a nő az arcomba mászott.

- Szép - nyugtatott meg a riporter -, de a kamera bizony nem fog hízelegni, ha a hajad így az arcodba lóg, nekem elhiheted. Úgy fogsz kinézni a képernyőn, mint egy kerek fejű gomb. Van egy csatod? Látnunk kell az egész pofikádat.

Mielőtt bármit felelhettem volna, Margret már nyújtotta is az ékkövekkel kirakott csatot.

- Van nálad smink? Nem ártana egy kicsi az arcodra - folytatta a nő.

- Ööö… talán.

- Az interjú közben majd ne sokat „ööö”-zz!

Már nyúlt is, hogy megigazítsa a felsőmön a gallért, de ekkor felcsattantam:

- Hé, másszon már ki a képemből, és tartson öt perc szünetet!

A nő teljesen elképedt. Újságírók! Ha Eric itt lenne, ő is vágná a pofákat, mint én, de Robin alig bírt magával izgalmában.

- Fussunk neki újra! - javasoltam, miután láttam, hogy a nő most már rám figyel. - Riportot akar készíteni velem?

Bólintott. Még mindig nem tért magához a döbbenettől, amiért átvettem tőle az irányítást.

- Rendben, akkor kérdezze meg, ráérek-e, és kérjen szépen. Akkor esetleg beszélhetünk.

A nőnek még jobban megnyúlt az arca, de kisimult a homloka, és elismerően mosolygott.

- Tetszik a stílusod - mondta, és kezet nyújtott. - Destiny Williams vagyok, a híradó Szemtanú című műsorától. Nagyon szeretnék veled interjút készíteni, Valerie.

Felvontam a szemöldökömet.

- Kérlek szépen - nevetett.

- Mi lenne a téma?

Ezzel sikeresen összezavartam.

- Természetesen te.

- A „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampány?

- Igen, az ékszerek, a honlap…

Annak hallatán, ahogy elhalt a hangja, gyanakodni kezdtem.

- Valamint Kyle Hamilton és a rólam szóló új dala?

Destiny elpirult - bukta!

- Nincs mondanivalóm - közöltem, és beálltam a pult mögé.

- Jó, rendben, Kyle Hamiltónról nem kérdezek.

Szúrós pillantást vetettem rá.

- Sem a Tralse-ról - tettem hozza.

- Sem a Tralse-ról - visszhangozta, bár látszott rajta, hogy nem örül. - Megígérem.

Robinra sandítottam, aki lelkesen bólogatott.

Eltelt negyedóra, és Destiny egyelőre tartotta magát az ígéretéhez: egyetlen szó sem esett a Tralse-ról, sem arról a hülye dalról, sem Kyle-ról, sem a blogbejegyzésről. Szerintem egyébként a nő nem is tudott ez utóbbiról, különben nem ment volna bele a feltételembe.

Ááá, mennyire viszketett a tenyerem attól a bejegyzéstől!

Kyle-ról nem beszéltem, viszont Zachről igen, amikor Destiny róla kérdezett.

- Nem csak ő tehetett róla - mondtam, és magam is meglepődtem azon, hogy védem a srácot. - Nem hazudtam neki, de őszinte sem voltam. Meglepődött, és szerintem alaposan belegyalogoltam a lelkébe. Egyszerűen csak féltem elmondani neki az igazat, pedig ha már az elején tisztában lett volna vele, hogy nem fogok vele lefeküdni, akkor talán máshogy alakulnak a dolgok. - Ez nagyon optimistán hangzott, de tekintve, hogy Zach nagyjából öt másodperccel a szakításunk után összejött Olívia Lewisszal, erős kétségeim voltak ezzel kapcsolatban. - De éppen ez a lényeg - folytattam. - Ha nem döntöttem volna el már réges-rég, hogy várok a házasságig, lehet, hogy megkapta volna, amit akart, csak azért, mert nem mertem szólni neki az igazságról. Ez rengeteg emberrel megtörténik.

Ekkor beszámoltam a YouTube-ra feltöltött videóról és a kommentekről - különben is ez utóbbiak inspiráltak, nem Zach. Meséltem a bálon felállított standomról is, és arról, milyen jól reagáltak az emberek. Még a joghurtos Reggie-t is megemlítettem, aki büszkén viseli a szüzességét hirdető karkötőt, és javasoltam, hogy készítsenek vele interjút, mert ő aztán szívesen világgá kürtölné a sztoriját.

Ez a beszélgetés nagyjából ugyanúgy zajlott, mint amit a bálon vettek fel velem, csak sokkal mélyebb volt. Destiny a végén megkérdezte, milyen érzés, hogy ennyi pénzt gyűjtöttem, és hogy ekkora médiafigyelmet kapok.

- Meg vagyok döbbenve - feleltem. - Egészen elképesztő. Én csak azoknak az iskolatársaimnak akartam visszavágni, akik kinevettek, és reméltem, hogy másoknak, akik ugyanabban a cipőben járnak, mint én, már könnyebb dolguk lesz. Álmomban sem gondoltam, hogy ez az egész túlnő a Huntington gimin. Nem bánnám, ha nem lenne ennyi interjú, de mindenképpen fontosnak tartom, amit csinálok, és nagyon örülök, hogy ennyi embert érdekel.

Elérkeztünk az utolsó kérdéshez:

- Na és hol lehet hozzájutni a „V mint vigyázz a szüzességedre !”-kampányt népszerűsítő ékszereidhez? - mutatott a láncomra Destiny.

Erre aztán nem számítottam.

- Ezt hogy érti?

- A tegnap esti híradó után elárasztották a csatornát a hívások és e-mailek, és minden nézőnk arra kíváncsi, hol vehet magának ilyet.

- Ez komoly?

Megint úgy dadogtam, mint egy idióta, annyira hihetetlen volt, amit hallottam. Vannak emberek, akik nem ismernek, nem tudják, mi történt, fogalmuk sincs róla, mennyire király srác Isaac Warren, sem arról, hogy Devon és Lacy kipróbálja az aszkétakihívást, mégis viselni akarják az ékszereimet?

- Lássuk be, Szűz Val, hatalmas sztár lettél.

Ezzel a megjegyzéssel veszélyesen közel sodródtunk a Kyle- témához, de Destiny vette a felé küldött lesújtó pillantást, úgyhogy felsóhajtott, és nyugodtabb vizekre evezett:

- Tehát? Hol szerezhetik be a nézők a saját „V mint vigyázz a szüzességedre!”-karkötőjüket?

Megráztam a fejem, és már éppen be akartam vallani, hogy az összesét eladtam a bálon, de mielőtt még megtehettem volna, Margret átkarolt, és közbeszólt:

- Már dolgozunk az ügyön. - Ránéztem, mire kacsintott. - Valerie mindig is szerette volna elindítani a saját ékszertervező vállalkozását, és mostanra rengeteg vázlatot készített. Az elkészült ékszereket itt, az üzletben fogjuk árusítani.

- Valamint a honlapon keresztül! - kotyogott bele Robin. - Jelenleg átalakítjuk az oldalt, hogy kezelni tudjuk a hirtelen megnövekedett forgalmat, de az új változat néhány napon belül felkerül a netre, és ott is közöljük majd az ékszerekkel kapcsolatos tudnivalókat.

Egyikükről a másikra néztem, aztán Destinyre, aki a jelek szerint arra várt, hogy én is hozzátegyek valamit. Tanácstalanul vontam vállat.

- Ahogy mondják.

- Nagyszerű!

Amint elment a stáb, Margrethez fordultam.

- De hát miről beszélsz? Nincs is semmilyen ékszertervező vállalkozás!

- Már miért ne lenne, drágám? Én úgy látom, megtaláltad a megfelelő piacot, amely csak arra vár, hogy vásárolhasson. Felhívom néhány beszállítómat, a belvárosi ékszergyártókat, és biztosra veszem, hogy valaki hajlandó lesz legalább néhány darabot legyártani.

- Ez olyan izgalmas! - visította Robin. - Val, mennyi dolgunk van!

- De hát ez nem fog menni, tényleg! Nem lehet csak úgy eladogatni dolgokat a neten, mert vannak törvények is, és például céget kell alapítani… meg ilyenek.

- Azt majd megoldjuk - győzködött Margret. - Nekem már most is van egy cégem, és nem hiszem, hogy olyan bonyolult lenne elintézni, hogy az interneten is kereskedhessek.

-De…

- Val - vágott a szavamba Robin ennyi ingyenreklám után nem hagyhatod ki a lehetőséget! Igazi ékszertervező válhat belőled. Te mondtad, hogy változásokat szeretnél. Gondolj csak bele, milyen sok jót tehetnél! Országszerte viselnék az ékszereidet, és a haszon nagy részét továbbra is a Nem Mindenki Csinálja alapítványnak adhatnád.

Mindketten esdeklő tekintettel néztek rám. Hogyan is mondhattam volna nekik nemet? Nem mintha nem akartam volna belevágni, mert hát tényleg nagyon izgalmas volt a lehetőség, csak minden olyan gyorsan történt.

Szédültem. Tudtam, hogy ha ebbe belemegyek, az egész életem meg fog változni, de végül is ezen már túl voltunk - tévéinterjúkat vettek fel velem, rocksztárok írtak rólam számot, Isaac Warren pedig meghívott egy turmixra. Biztosra vettem, hogy akár belevágok, akár nem, mindenképpen megváltoznak körülöttem a dolgok, szóval akkor már miért ne hozhatnék létre egy saját ékszermárkát?

- Szerinted tényleg rá lehetne venni valakit, hogy legyártsa a terveimet? - fordultam Margrethez.

- Nagyon ajánlom! - nézett körül az üres üzletben. - Máskülönben hogyan tesszük tönkre a Tiffanyt?

- Hát jó - adtam meg magam. - Próbáljuk meg!

Azonnal munkához is láttunk. Margret átadta a pult mögötti székét Robinnak, és bement az irodába, hogy sorra hívja az ékszeres kapcsolatait. Leültünk Robinnal, és megbeszéltük, hogyan kell átalakítanunk a honlapot. Közben néha felálltam, és segítettem a boltba betévedt vásárlóknak, akik születésnapra vagy évfordulóra kerestek ajándékot.

Robin előre szólt, milyen kommentekre számítsak a féltékeny Tralse-rajongóktól, szóval nem lepődtem meg, de a többit nem említette.

- Ez meg mi? - kérdeztem aznap délután vagy huszadszor.

- Tudod, beágyaztunk egy „kapcsolat” feliratú gombot az oldal aljára.

-Es?

- Na, hát ők mind úgy érezték, hogy kapcsolatba kell lépniük velünk.

- De hát tele van a fiók!

- Pontosan! Egyszer már hozzáfogtam, hogy legalább az üzenetek egy részét átfussam, de nem sokra mentem. A legtöbben ékszert akarnak venni, de van néhány megvadult rajongó, aki a legjobb barátod szeretne lenni. Plusz van egy pasi, aki el akarja küldeni nekünk a demó-CD-jét, hogy adjuk oda Kyle-nak.

- Kinyírom! - morogtam az orrom alá.

- Hé - ellenkezett Robin -, szerintem hálás lehetsz neki. Ha nem írja meg azt a számot, nem kerültél volna bele a tizenegy órai híradóba, és még mindig Devon és Lacy lenne az aszkétakihívás egyedüli résztvevője.

Kelletlenül vontam vállat.

- Akkor előbb megköszönöm neki, és csak aztán nyírom ki. - Ekkor tűnt fel valami. - Várj, azt mondod, hogy már nem Devonék az egyedüli résztvevők?

Robin rám mosolygott, aztán rákattintott a kihívás oldalára.

- Ma tizenhárommal kevesebb ember szexei szerte a világon, ebből négy pasi.

- Oscar, a mogorva aszkéta? - nevettem, amikor idáig jutottam a névlistában.

- Mar elolvastam az első bejegyzését - vihogott Robin. - Nem valami boldog, de hát a barátnője regisztrált, és mivel úgyis bukta a szexet, úgy gondolta, akkor már csatlakozik, így legalább a nyilvánosság előtt rinyálhat.

- És nem is dobta a csajt. - Egy piros pont Oscarnak.

Átnéztem egy csomó hozzászólást, és Robinnak igaza volt:

kilencven százalékuk arról szólt, hogy nem érdemlem meg Kyle Hamiltont. A jelek szerint összetörtem a szívét, tehát én vagyok a világ legnagyobb… Nos, el tudjátok képzelni, mije. Ez persze kész röhej, miután Kyle Hamiltonnak nincs is szíve, csak egy csomó hormonja.

- Nahát! - kiáltottam fel, amikor megakadt a tekintetem az egyik kommenten.

MindörökkéLacrosse: Király vagy, Val! Bárcsak én is ilyen tökös lennék. Remélem, egy napon fel merem vállalni a szüzességemet.

Egy zugszűz! Hát ez aranyos. Szegény srác… Igaza van. Lehet, hogy nekünk, lányoknak kemény az élet, de neki vagy ezerszer rosszabb.

- Kellene egy külön fórum a fiúknak - vetettem fel -, mert szegényekre ráfér egy terápiás csoport.

- Ez jó ötlet, de lehet, hogy szerencsétlen srác egyfős sereg marad.

- Igen - sóhajtottam. - Ez szomorú.

- Ha már ott tartunk, hogy mi kell még a honlapra, mi lenne, ha csinálnánk egy „így kezdődött” fület? Csatolhatnánk a YouTube-videót is.

- Ki akarod tenni az oldalunkra azt az ocsmányságot?

- Val - Robin alig tudta visszatartani a nevetést -, lenyűgöző előadás volt. - Aztán valamivel komolyabban hozzátette: - Az a videó szuper beszélgetéseket indított el már eddig is, és az emberek szívesen látják, hogy így kiálltál magadért. Felugrottál az asztal tetejére… Te vagy a szüzek Szent Johannája. Egyébként meg nem lenne ellenemre, ha több ezer ember láthatná, ahogy Olívia Lewist nyilvánosan megalázzák.

Igaza volt, már ezért megérte volna.

Robinnal hisztérikusan nevettünk, és nagyon jó hangulatban tervezgettük az új oldalt, aztán Margret kijött az irodából.

- Egy heted van tökéletesíteni a vázlataidat, kisasszony. Három megbeszélésed is lesz szombaton.

- Ez komoly?

Nagyot dobbant a szívem, de abban nem voltam biztos, mitől. Az izgalom vagy a félelem tette? Tudtam, hogy Margret nem viccelt, amikor azt mondta, végigtelefonálja a kapcsolatait, és mar elég régóta volt a szakmában ahhoz, hogy minden ékszergyártót ismerjen Los Angelesben és környékén, de azt azért nem hittem, hogy komolyan is fogják venni.

- De hát én csak egy tini vagyok, nem igazi ékszertervező.

- Mit mondjak erre? Egy celebnek minden könnyen megy.

- Milyen celebnek?

Margret megvonta a vállát.

- Az a három ember, aki tárgyalni akar veled, mind látta a tegnap esti híradót.

- Hát… köszönöm, Kyle Hamilton - motyogtam jobb meggyőződésem ellenére.

12.
A RANDI

Carát a hétfői osztályfőnöki óráig nem láttam, és nem is hallottam felőle. Előfordult már, hogy ennél hosszabb ideig nem beszéltünk, de életem legeseménydúsabb néhány napján voltam túl, és a jelek szerint ő is. Semmiféle természeti erő rá nem vehetett volna minket, hogy befogjuk a szánkat, mármint miután befejeztük a veszekedést.

- Te meg hová tűntél? - kérdeztem, miután beesett a terembe. Ezt szó szerint kell érteni, kis híján megbotlott a saját lábában. Úgy nézett ki, mint aki a bál óta nem aludt.

Amint meglátott, felderült az arca. Először csak felvisított, aztán amikor végre meg tudott szólalni, valami ilyesmi szakadt ki belőle:

- UramatyámValeztnemfogodelhinni!

Még szerencse, hogy értek carául.

- Hadd tippeljek! - morogtam. - A koncert után randiztál Shane-nel, és reggelig táncoltatok valami klubban, aztán egész délelőtt egymásnak írogattatok, amíg el nem aludtatok. Néhány óra múlva felébredtetek, együtt ebédeltetek, rájöttetek, hogy lelki társak vagytok, és most jártok. - Elnevettem magam Cara összevont szemöldöke láttán. - Kihagytam valamit?

- Ünneprontó vagy, V.

- Bocs, de megérdemelted, amiért nem hívtál vissza, pedig vagy egymilliószor kerestelek, és írtam is.

- Nem értem rá.

- Nem értél rá - ismételtem meg. - A legjobb barátnődről dalt írnak, Isaac Warren randira hívja, bekerül az esti híradóba, az új pasid legjobb barátja alaposan kiosztja egy blogbejegyzésben, erre több száz gyűlölködő kommentet írnak neki dühös rajongók a világ minden tájáról, három időpontot is kap, hogy megbeszélje a saját ékszervállalkozása elindításának feltételeit, de te öt másodpercre sem bírod abbahagyni a smárolást, hogy reagálj?

- Hé, ez nem ér! Tudod, hogy Shane… Hogy mi van?

- Hívtál volna vissza! - vetettem oda, aztán hátat fordítottam neki, mintha most az egyszer figyelni akarnék osztályfőnökin.

Ebben a pillanatban szemben találtam magam Olíviával, aki egyszerre nézett ki nagyon pipának és nagyon elszántnak. Elképzelni sem tudtam, most mivel idéztem a fejemre a haragját, de meglepő módon nem azért termett mellettem, hogy beszólogasson, hanem hogy kiöntse a szívét.

- Sajnálom, Val - kezdte. - Teljesen igazad volt Kyle-lal kapcsolatban.

- V.! - sziszegte Cara, és közben a vállamat bökdöste. - Hé, V.!

- Beszélgetek - csattantam fel.

Kicsit durva volt Olíviát választani Cara helyett, de tényleg nagyon dühített, hogy a legjobb barátnőm nem volt képes visszahívni, vagy legalább egy üzenetet küldeni nekem. A koncert előtt elviharzott, ma reggel meg már azt hitte, megérdemli, hogy minden figyelmemet neki szenteljem.

- Mi történt, Olívia? Nem úgy volt, hogy randiztok szombaton?

- V… - suttogta Cara most már kissé sértetten, de én a fülem botját sem mozgattam.

- Felültetett - válaszolta Olívia, és éreztem, hogy még most is alig hiszi el. - Engem!

Sejtettem, hogy ez lett a nagy randiből, mert Kyle-nak nyilván nem maradt ideje a csajra, miközben arról blogolt, mennyire gáz vagyok. Azért adtam a döbbentet:

- Hogy tehet ilyet valaki pont veled?!

Olíviát persze túlságosan lefoglalta saját maga, ezért nem érezte ki az iróniát a hangomból.

- Ugye? - helyeselt. - Oké, híres énekes, de azért annyira nem híres.

- Sajnálom, Olívia, pedig nagyon szurkoltam nektek.

Egyébként tényleg. Ha összejöttek volna Kyle-lal, akkor végre mindkettőjüktől megszabadulhattam volna.

- Valerie Jensen! - méltatlankodott Cara. - Ne merészelj nekem hátat fordítani! Most rögtön nézz rám! Ne haragudj, jó? Tudod, milyen mániákus vagyok, nem tehetek róla.

Egy csapásra elfelejtettem Olíviát.

- Ez nem kifogás! - vágtam vissza. - Nem pattinthatod le a legjobb barátnődet egy pasi kedvéért! Ez az első számú szabály. Te aztán tudhatnád, mert te találtad ki.

Farkasszemet néztünk, amíg Cara meg nem enyhült. Mivel legalább annyit veszekedtünk, mint amennyit jóban voltunk, pontosan tudta, melyik pillanatban bocsátottam meg neki.

- Ha visszaemlékszel - cukkolt, amikor biztosra vette, hogy már megteheti -, a szabály úgy hangzik, hogy te nem pattinthatod le a legjobb barátnődet egy pasi kedvéért, rólam szó sem esik benne.

- Csak azért, mert amikor kitaláltad, neked épp nem volt pasid.

- Na és? Gyakorlatilag nem szegtem meg a szabályt, ezért nincs jogod haragudni rám.

- Jó, de mostantól kezdve rád is érvényes az egyes számú szabály, sőt duplán, mivel legnagyobb rajongásod tárgyával jársz.

- Többet nem fordul elő, megígérem. - Csak néztem rá. - Az életemre esküszöm, V.! Ha még egyszer előfordulna, megengedem, hogy tönkretedd a kapcsolatomat Shane-nel.

- Abban biztos lehetsz, hogy meg is teszem - figyelmeztettem, de már nevettem.

Kicsöngettek, így kiszabadultunk az osztályfőnökiről, de olyan órára kellett mennünk, ahol esélyünk sem volt beszélgetni. Cara rémülten tekintett rám, és csak annyit mondott:

- Gyorsan beszélj, lassan lépkedj!

- Oké. Hol kezdjem?

Válaszra nyitotta a száját, de mielőtt bármit is kinyöghetett volna, Stephanie, Lacy meg néhány másik pompon-lány lecsapott rám.

- Hahó, Val! - kiáltott oda Lacy. Stephanie-val a V-s nyakláncot viselték, és hozzáillő ruhát választottak.

Carát sokkolta, hogy Lacy megszólított, de amikor meghallotta, hogy beszédbe elegyedem vele, kis híján el is ájult.

- Sziasztok! - köszöntem. - Milyen volt a buli Ruby kávézójában?

- Kár, hogy nem jöttél. Devon öt dolcsit adott Jetinek, hogy kérje el egy pincérnő telefonszámát, pedig a nő volt vagy negyvenéves. Annyit nevettünk!

- Majd legközelebb - idéztem Isaac szavait.

- Naná! - bólintott Stephanie. - Mi volt a bálon? Vásárolt még tőled valaki?

- Mindent eladtam.

- Ez komoly? - döbbent meg Cara.

- Hű, ez király! - ujjongott vele egy időben Stephanie.

- Kyle dalától mindenki kedvet kapott hozzá - feleltem mindkettőjüknek.

Ekkor érkeztünk a folyosó végéhez, ahol Stephanie és Lacy az ellenkező irányba fordultak. Cara megvárta, míg hallótávolságon kívülre kerültek, aztán megragadta a ruhám ujját.

- Ez meg mi volt?

- Ja, igen, nem is mondtam, de úgy néz ki, átkerültem a menők közé.

- Az lehetetlen - vágta rá Cara.

- Miért? Nem vagyok kocka, és már eddig is majdnem népszerű voltam.

- Igen, de nem voltál menő, és senkit sem fogadnak be csak úgy Stephanie DeWitt köreibe. Oda születni kell.

Igyekeztem nem megsértődni Cara szavain.

- Hát engem bevettek - mondtam kicsit védekezőn - és még csak nem is Kyle dala vagy a híradó miatt, mert már előtte odajöttek hozzám beszélgetni. Sőt Isaac kihagyta a koncertet, hogy ne legyek egyedül.

- Nehogy már!

- De igen, végig velem volt, aztán meghívott egy turmixra.

- Konkrétan randizni! Ne már, V., Isaac Warren randira hívott, és te nem mentél el?

- Szerettem volna, csak hát valaki nem jött vissza a standunkhoz a koncert után, ezért kénytelen voltam ott maradni.

- A világ legrosszabb legjobb barátnője vagyok - szapulta magát Cara, azzal leült a helyére.

- Nem tudhattad - vigasztaltam. - De ha nem Shane-ről lenne szó…

- Akkor nem haragszol? - kérdezte.

Úgy tettem, mintha alaposan megfontolnám a dolgot.

- Nem haragszom.

Elkezdődött az óra, és egész nap nem tudtunk többet beszélgetni, legalábbis négyszemközt nem, mert mindig volt körülöttünk valaki. Amint véget ért a tanítás, elhatároztuk, hogy beülünk valahová, és jól kipletykáljuk magunkat.

Először a Huntington Beach kirakatait néztük meg. Az egyik bolt bejáratában olyan hosszasan időztünk, hogy megkértek minket, menjünk arrébb, mert annyira belemerültünk a beszélgetésbe, hogy fel sem tűnt, útban vagyunk. Inkább leültünk a legközelebbi padra.

Meg kell hagyni, Cara egész kitartóan nem vett tudomást a pasija folyamatosan érkező üzeneteiről. Ezt elismerésre méltónak találtam, mivel neki Shane olyan, mint anyunak Tom Cruise, és láttam a barátnőmön, majd belepusztul, hogy nem veheti elő a telefonját.

Végül olyan sokáig nem reagált, hogy Shane felhívta. Cara nagy, kétségbeesett kölyökkutyaszemmel meredt rám, úgyhogy megadtam magam.

- Jól van na, vedd fel! Addig szerzek kólát, mert teljesen berekedtem a sok dumától.

- Nekem lightot hozz! - szólt utánam.

Bár tudtam, hogy járnak, azért furcsa volt hallanom, hogy Cara azt mondja neki:

- Bocsi, kicsim, csak V.-vel lógunk.

Amikor visszaértem, meglepve tapasztaltam, hogy már le is tették.

- Ejha, azt hittem, legalább tíz percig kell majd hallgatnom, hogy „nem, én jobban szeretlek”, mire végre leteszitek - cukkoltam. Csak ekkor vettem észre, milyen bűnbánóan néz rám. - Nem! - kiáltottam vádlón, mert már tudtam, mit eszelt ki.

- Muszáj volt idehívnom! Amúgy is a közelben járt. Csak azért jött el ilyen messzire L. A.-ből, hogy elvigyen vacsorázni.

- Jól van - sóhajtottam. - Pattints csak le. Már megint.

- Nem, V., gyere te is!

- Eszem ágában sincs tartani a gyertyát egy kétnapos párnak. Pfuj!

- Nem csinálunk úgy, megígérem!

- Dehogyisnem.

- V. - nyöszörögte -, légyszi! Szeretnélek bemutatni neki.

- Már ismerjük egymást, emlékszel?

- Jó, beszéltetek vagy két másodpercet. De túlságosan lefoglalt, hogy Kyle-lal flörtölj, úgyhogy őt észre sem vetted. Pedig olyan édes, Val! Imádni fogod, egyáltalán nem olyan, mint egy rocksztár.

- Pedig az.

- Tudom, mi a véleményed a rocksztárokról, és arról, hogy egyikükkel járjak.

- Mert tudom, mennyire kifordulsz magadból, ha a közelükbe kerülsz. Valami fura kémiai reakció miatt leáll az agyad, és képtelen vagy logikusan gondolkodni, teljesen megőrülsz. Nem veszed észre, hogy mindegyik szemét.

- Figyelj! - sértődött meg a barátnőm. - Számítottam rá, hogy valamikor el kell beszélgetnünk erről, és szeretném egyszer s mindenkorra letudni ezt a témát, ezért fontos, hogy velünk vacsorázz. Én tényleg elfogult vagyok, de Val, most az egyszer biztosan tudom! Shane rocksztár, de nem olyan, mint a többiek, és tudom, hogy nekem úgysem hiszel, ezért szeretném, ha a saját szemeddel látnád. Tényleg jó srác.

Igaza volt, meg kellett ismernem Shane-t ahhoz, hogy kiderítsem, mekkora szemét, és megelőzzem az elkerülhetetlen szerelmi csalódást, vagy legalább könnyebben összekaparjam utána Carát.

- Oké, de ha nekem az orrom előtt fogtok enyelegni meg smárolni, már ott sem vagyok.

- Nagyon jó leszek, megígérem.

Még tíz percet tölthettem a legjobb barátnőmmel, mielőtt Shane odaért volna.

Kyle-lal.

- Nézzenek oda, hát itt a kedvenc Virgácsom is! Micsoda meglepetés!

Természetesen ironizált, úgyhogy azt feleltem:

- Tényleg elég meglepő.

Olyan szúrós tekintettel bámultam Carát, amilyen csak tőlem telt.

- Val - suttogta -, esküszöm, nem tudtam!

Az volt Cara nagy szerencséje, hogy száz százalékig komolyan beszélt, és a hangjában dacnak, nevetésnek vagy gúnynak nyomát sem fedeztem fel, különben ott és akkor kitekertem volna a nyakát. Olyan bocsánatkérőn nézett rám - pedig ez szinte sosem szokott sikerülni neki -, hogy lehetetlen volt nem elhinni, amit mondott. Nem tudtam rá haragudni.

De azért még nem lett jobb a kedvem.

- Majd hívlak - morogtam, és Cara most az egyszer nem ellenkezett.

Egy kar hirtelen a semmiből sorompóként zárta el előlem a menekülés útvonalát.

- Készülsz valahová? - kérdezte Kyle.

- Szerinted?

- Eszedbe se jusson egyedül hagyni velük! - bökött Cara és Shane felé a hüvelykujjával. A friss pár édesen köszöntötte egymást, és már most az orrom előtt enyelegtek meg smároltak. - Szombaton egész éjszakára a nyakamon ragadtak, miután hülyét csináltál belőlem, úgyhogy jössz nekem eggyel.

- Én ugyan nem csináltam hülyét belőled, neked volt randid Olíviával.

- Kivel?

- Azzal a csajjal, akit elhívtál. Magas, festett szőke, a sulimba jár - segítettem neki. - Orange megye legnagyobb ribanca.

Kyle arcára kiült a felismerés.

- Ja, igen! - grimaszolt. - Hupsz… - Vagy fél pillanatig szégyellte magát, amiért így elfelejtette, aztán megrántotta a vállát, és a fejét rázta. - Mindegy. Tudtad, hogy nagy terveim vannak veled szombat estére.

- Velem?

Megpróbálta elfojtani a mosolyát.

-Ja.

Válaszra sem méltattam, inkább félretoltam az útból, de két lépés múlva megint előttem termett.

- Nyugi már, Virgács! - nevetett. - Csak szívatlak.

- Egy egész blogbejegyzést szenteltél annak, mennyire utálsz!

- Utállak is, mert azt mondtad, eljössz a koncertre.

- Azért mondtam, hogy leakadj rólam.

- Ezért írtam azt a bejegyzést.

- Jó, oké, szemét vagyok, utálj csak, igazad is van. Akkor mit keresel itt?

Kyle vállat vont.

- A vadászösztön hozott ide.

- Tehát ha most rögtön megadom magam, és megígérem, hogy maradok, akkor végre leszállsz rólam?

- Jó eséllyel igen - tűnődött el Kyle. - Általában így szokott lenni.

Csak azért adtam be a derekam, mert komolyan beszélt, és valószínűnek tartottam, hogy ha nem makacskodom többet, már nem is fogom érdekelni.

- Jól van, nyertél. Maradok. Mit akarsz csinálni? - Elvigyorodott, ezért gyorsan hozzátettem: - Azonkívül.

Így történt, hogy Kyle Hamiltonnal randiztam.

Egy órával később egy mexikói étteremben ültünk, ahol teljesen elment az étvágyam, miközben Shane-t meg Carát figyeltem, akik vihogtak, és édes kis semmiségeket suttogtak egymás fülébe. Gyomorforgató volt.

Egyedül az lepett meg, hogy Cara jól mondta - ha nem tudtam volna, hogy Shane egy bandában játszik, el sem hiszem. Tényleg kedves srácnak tűnt, és a barátnőm az ujja köré csavarta. Annyira papucs volt, hogy esélye sem volt Kyle-lá változni.

Amikor Caráék ismét megcsókolták egymást, Kyle megelégelte a hallgatásomat.

- Nem vagy ma valami beszédes, Virgács - karolta át a vállam.

Leráztam magamról a kezét.

- Nem tudtam, hogy szeretsz beszélgetni.

- Az attól függ, izgató-e a téma.

- És mitől lesz izgató egy téma?

- Hát például amit csak kiejtesz a szádon, az több szempontból is izgatóan hat rám.

Megint átkarolt, én meg megint ellökdöstem a kezét.

- Úgy látszik, neked mindenről a szex jut eszedbe.

- Tévedés. Például attól - mutatott a gerlepárra - egyáltalán nem indulok be. Hagyjuk is magukra őket!

A huszonkettes csapdája: tetszett a gondolat, hogy megszabadulhatok a szerelmesektől, de ér az nekem annyit, hogy kettesben maradjak a sráccal?

- A barátnőd észre sem fogja venni, hogy eltűntél - győzködött Kyle, aki félreértette a habozásomat.

Még egy utolsó pillantást vetettem Carára, és úgy döntöttem, kockáztatok. Sejtettem, hogy óriási hibát követek el, de kicsit jobban éreztem magam attól, hogy Kyle őszintén meglepődött, amikor felálltam.

- Ez komoly? - kérdezte, miközben a vállamra kanyarítottam a táskámat.

- Miért, maradni akarsz?

Gyorsan felpattant.

- Nem, csak nem hittem, hogy ilyen belevaló vagy, és itt hagyod a csatlósodat.

- Úgysem veszem most sok hasznát.

Kyle felemelt kézzel mentegetőzött:

- Nem mintha panaszkodni akarnék.

Tartotta nekem az ajtót, amikor kijöttünk az étteremből, és kérdő pillantást vetett rám, mire elnevettem magam.

- A mély meghajlás elmaradt.

- Akkor nem ájuldozol? - kérdezte csalódást színlelve.

- Nem, még legbelül sem.

Az utcán sétáltunk, és észrevétlenül a tengerpart felé vettük az irányt. Kicsit hűvös volt, de úgy döntöttünk, bevállaljuk, hogy végigsétálunk a kihalt mólón. Zsebre tett kézzel élveztem a kellemes csendet.

- Na, Szűz Val - szólalt meg Kyle néhány másodperc múlva. A hangjából ítélve pont olyan nyugodt volt, mint én. - Mesélj, mitől ájulsz el?

Elmosolyodtam.

- Ezt minden pasinak magának kell kiderítenie.

- Tipikus nő - sóhajtott. - Akkor mondj valamit, amire nem egyedül kell rájönnöm!

- Hát jó. Ööö… például röplabdázom.

- Strand vagy sima?

- Mindkettő.

- Nagyon szexi, és megmagyarázza a virgácsaidat.

A szememet forgattam, és inkább más témára tértem.

- Olvasni meg rajzolni is szeretek. Egy ékszerüzletben dolgozom a plázában, benne vagyok a diákönkormányzatban, és szabadidőmben főleg tanulok. Remélem, felvesznek a Stanfordra, a pályaválasztási tanácsadó szerint legalábbis erre minden esélyem megvan.

- Ez pedig megmagyarázza, miért vagy még szűz. Rejtély megfejtve.

- Jaj, fogd be!

- Csak vicceltem. Tökre bírom az okos csajokat. Az agy szexi.

- És te? Nem akarsz továbbtanulni?

Vállat vont.

- Nem mondhatnám. Már most is azt csinálom, amit szeretek, úgyhogy nem látom értelmét, hogy egyetemi diplomát szerezzek.

- És a gimi? Nem zavar, hogy még érettségid sincs?

- Tudsz titkot tartani? - kérdezte ravasz pillantással. Bólintottam, mire elvigyorodott. - Nem buktam ki. Amikor megkaptuk a lemezszerződést, beiratkoztam egy online gimibe, és utazgatás közben megszereztem az érettségit. Még néhány egyetemi kurzust is elvégeztem, például a könyvelés meg a szórakoztatóipari jog alapjait. Így értem az ipar üzleti részét is.

Megtorpantam, és döbbenten bámultam a srácra. Felnevetett, aztán belém karolt, és magával húzott.

- Az ostobaság az én szakmámban nagyon veszélyes - mondta.

- De akkor miért híreszteled, hogy otthagytad a gimit? Ennyire fontos a rosszfiús, lazadós, rocksztáros imázs?

Felsóhajtott.

- Az imázs sajnos majdnem olyan fontos, mint a tehetség. Amikor a rádió játszani kezdte a Megtört szenvedélyt, és úgy nézett ki, hogy a Tralse-nak komoly esélye van, hogy befusson, a menedzserek kitalálták ezt a bukottdiák-sztorit. Még a barátnőmmel is szakítanom kellett miattuk.

- Komolyan? - Úgy vont vállat, mintha az egész nem lenne nagy ügy. - Ez rettenetes, Kyle!

- Ilyen a hírnév. Muszáj szexinek lenni, és hát a három egész hatos érettségiről meg a hűséges társról nem éppen az ordít, hogy „szexi rocksztár”.

- Akkor már értem ezt a hímringyó szerepet - közöltem csak félig viccesen.

- Van ennél pocsékabb szerep is, Szűz Val - ejtette ki nyomatékosan a nevem -, és egyébként sem csinálok semmi rosszat. Naponta vetik magukat a karomba szebbnél szebb lányok. Akarnak engem, könyörögnek nekem. Mindketten jól érezzük magunkat, senki sem sérül, és még több lemezt adok eh Mindenki nyer.

Megpróbáltam az ő szemszögéből nézni a dolgot. Őszintén szólva nem lehet elvárni egy sráctól, hogy ellenálljon a kísértésnek, amikor egyébként is mindenki azt várja tőle, hogy engedjen neki.

- Hát ha nem bánod, hogy ilyen életet élsz, szíved joga - mondtam. - Azt hiszem, megértem, csak nem tetszik, és arra egész biztos nem vágyom, hogy én legyek a következő strigula az ágyad fölött.

- Ki mondta, hogy csak ennyi lennél?

- Nem is tudom, talán az a nyolcvanezer lány, akit eddig megfektettél.

Kyle nevetett.

- Nyolcvanezer?

- Plusz-mínusz egy-kettő. - Teljes három másodpercig sikerült megőriznem a komolyságomat, aztán mindketten nevetésben törtünk ki.

Elértük a móló végét, és a korlátnak dőltem, úgy gyönyörködtem a napnyugtában. Pár pillanatra lehunytam a szemem, beszívtam az óceán illatát, és élveztem a csípős szelet az arcomon.

Egy percig álltunk így, aztán Kyle lekapta a fejéről a sapkáját, és az enyémre tette.

- Úgy látom, fázol - magyarázta, és mosolyogva tűrte be alá a hajamat. - Tiszta vörös az orrod.

Meghatott ez a gesztus.

- Köszi.

- Szívesen.

Karjával a korlátnak támaszkodott, és a könyökével meglökte a kezemet.

- Koszi, hogy nem léptél le.

- Pedig nagyon szenvedek - viccelődtem de úgy tűnik, azért életben maradok.

- Életben maradsz? Miről beszélsz? Most már legalább hetvenöt százalékban bírsz.

- Maximum húsz.

Nevettem, de a vállának támasztottam a fejem, és úgy figyeltem, ahogy a nap lebukik a láthatáron.

Kyle átkarolt, és magához vont. Most az egyszer természetesnek éreztem a mozdulatot, hiányzott belőle a kéjvágy. Élveztük a békés csöndet, de aztán néhány nyugodt perc után csak meg kellett szólalnia:

- Hogy tetszett a dal?

Nem tudtam, mit feleljek, mert úgy kérdezte, mintha helyénvaló lenne, hogy megírta azt a számot.

- Fülbemászó - feleltem, és minden igyekezetem ellenére kiérzett a hangomból, mennyire ki vagyok akadva. Csalódtam, hogy egy pillanat alatt elillant a kellemes hangulat. - Biztos, hogy sláger lesz.

Kyle elengedett, hogy lássa az arcomat. A homlokát ráncolta.

- Nem erre gondoltam. Neked írtam.

- Aha - feleltem szarkasztikusán -, észrevettem.

Kyle-t meglepte a reakcióm.

- Nem tetszett? - kérdezte zavartan és csalódottan.

Teljesen megdöbbentett.

- Kellett volna? Azt hittem, azért írtad, mert kiakadtál, amiért nem randiztam veled. Azt hittem, valami beteg bosszú a részedről.

Kyle hátrahőkölt.

- De miért hitted ezt? - képedt el.

- Te meghallgattad már egyáltalán? Az egy dühös dal.

- Egy szerelmes dal.

- Egy dühös szerelmes dal, és egyértelmű, hogy ki voltál bukva, amikor írtad.

- Ez nem igaz! Oké, nagyon kívántalak, és szerettem volna felhívni magamra a figyelmedet, de hát ilyen hatással vagy rám. Csak leírtam, amit éreztem.

- Az a szám arról szol, hogy le akarsz fektetni.

- így van. - Kyle arcára megint kiült az értetlenség. - Az baj?

- Baj-e, hogy azt állítod, elvesztegetem az életemet, amiért nem szexelek, de ha feladom az elveimet, még megmenthetsz?

Kyle a víz felé fordult, és azt morogta:

- Csak megfogalmaztam, amit látok.

- Ezt nem mondhatod komolyan!

- Mit? Hogy jót tenne neked, ha szexeinél? - Most már pont olyan dühös volt, mint én. - Halál komolyan mondom. Szenvedélyes vagy, Val, de teljesen feleslegesen elpazarlod ezt a szenvedélyt, és ez bizony pokoli kár. Az élet legjobb részét hagyod ki, csak mert félsz az intimitástól. Én meg tudnálak menteni, fel tudnálak ébreszteni. Hogyan akarod megtalálni a szerelmet, ha folyton olyan vagy, mint egy jégcsap?

- Ez a véleményed rólam? Neked tényleg csak a hódítás számít, mi? Különben mégis miért vonzódnál egy ilyen jégcsaphoz?

Faképnél hagytam, de egy percen belül utolért.

- Szerintem csak megjátszod a jégcsapot, tudom, hogy belül nem ilyen vagy.

Megpördültem, és a képébe ordítottam:

- Es szerinted egy lányt belülről csak a péniszeddel ismerhetsz meg?

- Szerintem ez az egész szüzességmánia a valódi éned útjában áll! - kiabálta vissza. - Szerintem pajzsként használod, mert félsz, hogy megsérülsz!

- Tévedés! Nem áll a valódi énem útjában, hanem része annak. Nem vagyok jégcsap! Csak veled viselkedem hidegen, mert nagyon nem tetszik az ismerkedési módszered!

- Hihetetlen vagy!

- Én vagyok hihetetlen?! - Remegtem az indulattól. Megráztam a fejem, és dühösen kifújtam a levegőt. - Te nem tisztelsz engem, és nem tartod tiszteletben a döntésemet!

- Azért, mert ez egy ostoba döntés!

Nagyot sóhajtottam. Úgy éreztem, nincs értelme vitatkozni.

- Na, a hozzád hasonlók miatt van szükség a „V mint vigyázz!”-kampányra meg az aszkétakihívásra. Tudod, mi a pokoli kár, Kyle? Benned valahol egy csodálatos pasi lakik, de annyira szexfüggő lett, hogy fel sem fogja, mi az igazi intimitás.

- Most hová mész? - kérdezte, amikor újra elindultam.

- Haza. Nagyon sajnálom, de kibékíthetetlen ellentétekről van szó. Ez köztünk sosem működne.

Kyle elvörösödött a dühtől.

- Annyira makacs vagy! - morogta, és elviharzott az ellenkező irányba.

Nos, volt mar jobb első randim is.

13.
AZ AJÁNLAT

Mielőtt annyit mondhattam volna, hogy fapapucs, „Valerie Jensen - ékszertervező” lett belőlem. Nagyon gyorsan eljött a szombat, és vele a helyi ékszergyártókkal tartandó megbeszéléseim is. Legjobban a Lance Cartwrighttal és Maxwell Jacksonnal, a C&J Jewels vezetőivel szervezett találkozóm döbbentett meg. Ők voltak Los Angeles vezető ékszerbeszállítói, és imádták a vázlataimat.

- El sem hiszem, hogy ez tényleg megtörténik - közöltem Margrettel, miközben Huntington Beach felé autóztunk.

- Annyira büszke vagyok rád, Valerie. Nagyon összeszedetten beszéltél, esélyük sem volt nemet mondani.

- És milyen gyorsan történik! - folytattam még mindig enyhén sokkos állapotban. - Két hét múlva már piacra is dobják az ékszereimet!

- Bizony, ez szokatlan, de muszáj gyorsan cselekedniük, ha meg akarják lovagolni a médiafelhajtást. És csak egy szettről van szó.

Mr. Cartwright és Mr. Jackson meghallgatta a mondókánkat, és megnézte az összes vázlatomat. A megbeszélés végén abban maradtunk, hogy kipróbálják a legköltség-hatékonyabb ékszeremet, egy nyakláncból, karkötőből és kulcstartóból álló készletet. Kettőt akartak gyártani belőle, egyet V-vel, egyet A- val. Nagyon egyszerű darabokról volt szó, amelyeknek a tömeggyártása nem okozott gondot, de akkor is az én terveim voltak, az én saját ékszermárkám. Azt mondták, ha jól fogy, beszélhetünk a márka bővítéséről.

- De akkor is… Még mindig nem hiszem el, hogy igent mondtak!

Egészen hazáig fecsegtem, sőt szinte egész hétvégén be sem állt a szám, mert a szüleimnek, Carának és Robinnak is beszámoltam mindenről.

Hétfőn, iskola után már ott tartottunk, hogy minden jogi kérdést megbeszéltünk Margrettel, a könyvelőjével, az ügyvédjével és a szüleimmel. Kedden, amint kicsöngettek, az informatikaterem felé vettem az irányt.

- Val! - kiáltott utánam Cara, amint sietősen elhagytam az utolsó óra helyszínét.

- Ha beszélgetni akarsz, gyere velem, mert sietek.

- Mi olyan sürgős?

- El kell intéznünk ezt-azt Robinnal.

Cara színpadiason sóhajtott a név hallatán.

- Megint az a hülye oldal? Mikor lesztek már készen vele?

Kicsit fájt, hogy lehülyézte a honlapomat.

- Ez egy folyamatosan futó projekt, Cara, te is tudod, de megígérem, hogy nem lesz vele ennyi munka, ha egyszer elindítjuk az oldalt.

- Az mikor lesz? Már tökre unom, hogy Robin folyton elrabol tőlem.

- Nem rabol el tőled. Olyan sokszor… - Cara összevont szemöldöke láttán még hozzátettem: - Napokon belül élesítjük, és akkor már nem kell ilyen sok időt szánni rá. Ráadásul ma estig velem lehetsz.

- Akkor eljössz velem? - sikkantott izgatottan a barátnőm. Majd szétvetette a boldogság, de pillanatok alatt leolvadt az arcáról a mosoly. - Várj, nem is mondtam még, hogy buli lesz.

- Buli? Milyen buli? Azt mondtad, elviszel Pasadenába. Tudod, ma találkozom a Nem Mindenki Csinálja alapítvány vezetőivel.

- Ja, igaz. Tökre elfelejtettem, de semmi baj, V., még nincs minden veszve. Először oda megyünk, aztán a buliba.

- Milyen buliba? - ismételtem meg a kérdést.

- Reid szülinapja van, és a srácok hatalmas partit szerveznek a Viper Roomban, és VIP-belépőt kaptunk, te is meg én is.

- Ki az a Reid?

Cara ingerülten nyögött.

- A Tralse dobosa.

- Ja, jó, akkor kihagyom, köszi.

- Nem hagyhatod ki.

- Jó, akkor tisztelettudóan visszautasítom a meghívást, így már jobb?

- V., ne már! Nagyon jó lesz!

- Aha, persze, mint veled meg Shane-nel lógni. Az is nagyon jó volt.

- Faképnél hagytál minket!

- Nem is értem, miért! - Carával dühösen meredtünk egymásra. - Megígérted, hogy jó leszel, ehelyett a nyakamon ragadt Kyle, miközben ti Shane-nel az asztal túloldalán kettesben partiztatok.

- Már bocsánatot kértem! - nyöszörgött Cara. - Csak olyan új volt még az egész! De most már egy hete együtt vagyunk, most már tényleg jó leszek.

Hittem neki, de voltak kifogásaim.

- Akkor is nagyon fura lenne, hogy Kyle-lal kell jópofíznom.

- Tudod, hogy Kyle már rég túltette magát rajtad, ráadásul egy csomó kurvás csajszi lesz ott, azok majd lefoglalják.

- Hűűű, ez a buli egyre csábítóbb!

Igen, jól érzékelitek a maró gúnyt.

- V., muszáj eljönnöd! Ha kikocsikázunk Pasadenába, már nem lesz időm arra, hogy hazavigyelek, és utána még kimenjek Hollywoodba is.

- Semmi baj - sóhajtottam. - Menj csak el a bulira, engem majd Robin elvisz.

Cara összeszűkítette a szemét.

- Jó, akkor felhívom Shane-t, úgysem okos ötlet olyan sokáig kimaradnom, mert holnap suli. Majd hétvégére szervezünk valami mást.

- Cara! - fújtam ki a levegőt. - Menj el bulizni ma este, tök szuper lesz, és VIP-belépőd van. Szeretném, hogy jól érezd magad a barátaiddal.

-De…

- Menj csak! Majd megkérem anyut, hogy vigyen el, biztos megteszi.

Ekkor egy mély hang szólt közbe:

- Fuvar kell, Val?

- Mint mindig - feleltem, és igyekeztem megőrizni a nyugalmamat, pedig Isaac mosolya megdobogtatta a szívemet. - Ez az egyik hátránya annak, hogy nincs saját kocsim.

- Én szívesen elviszlek bárhová.

Jó, ha az embernek olyan legjobb barátnője van, mint Cara, mert bár a telepátia nem működik köztünk, mégsem kellenek szavak ahhoz, hogy megértsük egymást. Csak összenéztünk, és máris tudtam: azt nem akarta, hogy Robin vigyen el Pasadenába, de nagyon szerette volna, hogy Isaackel menjek.

A legszebb mosolyomat villantottam a srácra, mert a világért sem akartam, hogy azt higgye, őt utasítom vissza, amikor nemet mondok az ajánlatára.

- Jaj, nem kell, Isaac. Köszönöm, de…

- Tényleg nem gáz - győzködött. - Ha a motor miatt aggódsz, pár sarokra lakom innen. Hazasétálunk, és felvesszük apám kocsiját.

- Nem, nem erről van szó, csak nekem Pasadenába kell mennem, és nem várhatom el tőled, hogy olyan messzire elvigyél.

- Mi van Pasadenában?

- A Nem Mindenki Csinálja alapítvány. El kell vinnem nekik a csekket az összegyűlt összegről, és aláíratnom néhány papírt.

Isaac bólintott, és még egy pillanatig rajtam pihentette a tekintetét. Olyan volt, mintha keresne valamit az enyémben. Ettől elég komolynak tűnt, mint amikor először beszéltünk, de nem volt ijesztő. Csak az rémisztett meg, hogy úgy éreztem, mindjárt szétrobbanok az izgalomtól, amit a pillantása okozott.

Amikor már azt hittem, hogy nem bírom tovább, Isaac megvonta a vállát.

- Én benne vagyok - mondta. - De azért menjünk apu kocsijával, mert nem szeretek az autópályán motorozni, ha utas is van velem.

Kettőt pislogtam. Nem akartam lebeszélni, de akkor is kicsúszott a számon:

- Elvinnél egészen Pasadenáig? Az majdnem egy órára van innen, ráadásul hazafelé dugó lesz. Komolyan, semmi szükség erre.

- Dél-Kaliforniában élünk, itt mindig dugó van - mutatott rá a srác, és megint vállat vont, mintha az egész nem lenne nagy ügy, csak a következő sarokig akarnék menni. - Ma délután semmi dolgom, és kíváncsi vagyok az alapítványra, szívesen megnézném.

- Király! - kiáltotta izgatottan Cara. - Nagyon rendes tőled, Isaac. - Aztán hozzám fordult. - De ha szeretnéd, én is szívesen elviszlek. Ha gondolod, kihagyom a bulit, hogy kicsit kettesben lehessünk.

Furcsa, de azért éreztem úgy, hogy elfogadhatom Isaac ajánlatát, mert Cara hajlandó lett volna visszamondani a barátjával tervezett programot és a VIP-jegyeket.

- Csak ha tényleg biztos vagy benne - fordultam Isaachez. Rám mosolygott, és ebbe beleremegett a térdem. El kellett kapnom róla a tekintetemet. Szerencsére Cara még ott volt. - Érezd jól magad este, és kerülj be valamelyik bulvárlapba! Add át Reidnek, hogy boldog szülinapot kívánok neki, és mondd meg Shane-nek, sajnálom, hogy nem tudtam elmenni.

Cara megrészegülten vigyorgott, és miközben búcsúzóul megölelt, azt suttogta a fülembe:

- Holnap minden részletről beszámolsz.

Azzal kilibegett az ajtón, mi meg Isaackel ott maradtunk az informatikaterem előtt.

Egy pillanatig hallgattunk, mert furának éreztük volna, ha bármelyikünk is megszólal.

Aztán a kijárat felé biccentett.

- Mehetünk?

- Csak még meg kell beszélnem néhány dolgot Robinnal indulás előtt, de legfeljebb tíz perc az egész. Belefér?

- Persze. Addig hazaviszem a motort, és kint találkozunk.

Gyorsan beszámoltam Robinnak az ügyvéddel és a könyvelővel folytatott megbeszélésről, és átvettük a rövid listát, amit arról írtam, milyen funkciók kellenének még a honlapra.

Szerettem volna sietni, de közben húztam az időt és a beszélgetést. Nem tudom, mitől féltem jobban - attól, hogy kimegyek, és Isaac nem lesz ott, mert csak valami kegyetlen vicc volt az egész, vagy attól, hogy ott lesz, és türelmesen vár rám.

Persze pontosan ott várt, ahol megbeszéltük. Az apja terepjárójában ült, és valamit nézett az ölében, ezért nem vett észre, amikor kiléptem a suliból. Ez kapóra is jött, mert így legalább volt időm összeszedni magam, egy kicsit megnyugodni. Mély levegőt vettem, nagyot nyeltem, aztán kinyitottam az anyósülés felőli ajtót.

- Ez gyors volt! - szólt vidáman Isaac, és befejezte az SMS- ezést. A műszerfali órára pillantottam, és láttam, hogy azért inkább volt az tizenöt perc, mint tíz, ahogy ígértem neki.

Bekapcsoltam az övemet. Zavarban voltam.

- Tényleg nagyon köszönöm, Isaac, igazán.

- Tudod, mit szoktak mondani: „Ha felebarátaidat szolgálod, az Urat szolgálod.” Nyugi, szívesen segítek.

- Én… - Elakadt a szavam attól, amit az imént hallottam.

A srácnak szeme sem rebbent, miközben várta, hogy kinyögjem, amit akarok. Eltelt vagy egy perc, mire megtaláltam a hangomat, mert annyira megdöbbentett, hogy egy ilyen normális, népszerű srác a Bibliából idéz.

- Hűha! - nevettem. - Te tényleg bibliaórára jársz?

Elmosolyodott.

- Zavar? - kérdezett vissza. Ő is ugratott, ahogy én őt, de azért éreztem, hogy igenis kíváncsi.

Úgy gondoltam, értékelné az őszinteséget, úgyhogy fürkésző pillantást vetettem rá, és alaposan átgondoltam a válaszomat.

- Csak fura - ismertem be -, de illik hozzád. Amúgy meg én aztán igazán nem szólhatok. Végül is én álltam fel egy asztalra az ebédlőben, és kiáltottam ki a szüzességemet a tömegnek.

Rám sandított, és a szája sarkában mosoly bujkált.

- Semmi gáz, Val.

Semmi gáz? Hogyne lett volna gáz, amikor éppen lábon hordtam ki egy szívrohamot? Vajon normális, hogy egy ilyen egyszerű kijelentés is akkora örömöt okoz, hogy úgy érzem, mindjárt kidobom a taccsot?

Ismét nem jutottam szóhoz, de Isaac megmentett azzal, hogy a röplabdáról kérdezgetett. Olyan könnyedséggel váltott témát, hogy megkockáztatom, tisztában volt vele, milyen hatással van a lányokra, és már profin segítette át őket a nehezén. Mellette lehetetlen volt feszültnek lenni, és amikor megálltunk az apró iroda előtt, a bevásárlóutcán, nem akartam elhinni, hogy már meg is érkeztünk. Picit sajnáltam, hogy ki kell szállnom a kocsiból.

Miközben befelé igyekeztünk, egyikünk sem szólt egy szót sem. Isaac kicsit lemaradt tőlem, hagyta, hadd tegyem a dolgom. Egy apró, papírokkal telerakott asztalhoz lépett, és szórólapokat nézegetett, míg én a pulthoz sétáltam.

Egy fiatal, huszonéves nő ült ott, akinek azonnal elakadt a lélegzete, amint meglátott.

- Szűz Val! - kiáltott fel, majd a válla mögött hátraszólt: - Darla, ő az! Ő az!

Mellém rohant, és nem sokkal ezután egy idősebb nő is izgatottan csatlakozott hozzánk.

- Reméltük, hogy meglátogatsz minket - mondta. - Nem is tudjuk, hogyan köszönjük meg! Darla Majors vagyok, a szervezet elnöke, ő pedig Christina. Nagyon örülünk, hogy személyesen is megismerhetünk, Valerie.

Ezzel a rajongással alaposan zavarba hoztak, ezért hátrébb léptem, és elővettem a hátizsákomból egy borítékot.

- Gondolom, már hallották.

- Édesem, hogyne hallottuk volna?! Az interjú óta folyamatosan csörög a telefonunk, és ezen a héten több adományt kaptunk, mint az elmúlt fél évben összesen.

- Tényleg?

- Ez nem is olyan meglepő, mert egy ilyen kicsi alapítványnak, amilyen a miénk, nem könnyű nagy hírveréshez jutnia. Általában könyörögnünk kell az adományokért, és sokszor kinevetnek minket.

- Ismerem az érzést - bólintottam.

- Az egyszer biztos, hogy téged most már komolyan vesznek - nevetett Christina. - Mi a titkod?

Megint elpirultam, és inkább feléjük nyújtottam a borítékot.

- Azért jöttem, hogy ezt átadjam. Ez a bálon szerzett bevételem, kilencszáznyolcvanhárom dollár.

- Igazi csoda - jelentette ki Darla.

A két nőt legalább annyira megdöbbentette az összeg, mint először engem, Darla szemét még a könny is elfutotta. Alig akartam kinyögni, mi a másik ok, amiért idejöttem.

- Ööö… - kezdtem, és idegesen egyik lábamról a másikra álltam. - Igazából van itt még valami.

- Még valami? - kérdezték döbbenten.

Elővettem a papírokat, amelyeket az ügyvédek készítettek elő.

- A C&J Jewels úgy döntött, legyártja az egyik tervemet és a Szűz nevet adja neki.

- Tényleg sikerült? - figyelt fel Isaac is. Letette a szórólapot, amelyet éppen olvasott, és odajött hozzánk. - Val, de hát ez óriási!

- Elképesztő! - helyeselt Darla.

Mindhárman csodálattal bámultak rám. Jobban elpirultam, mint addigi életemben bármikor, úgyhogy megpróbáltam gyorsan továbbterelni a beszélgetést.

- Azt nem tudom, lesz-e rá vevő, szóval nem biztos, hogy sok pénzről van szó, de a C&J Jewels beleegyezett, hogy a Szűzékszerek eladásából származó nyereség tíz százalékát a Nem Mindenki Csinálja alapítványnak adományozzam. Csak alá kell írniuk néhány iratot.

Darla most már tényleg elsírta magát.

Miután Christinával együtt lenyugodtak annyira, hogy alá tudják írni a papírokat, és minden kérdésüket feltették, úgy éreztem, ideje lelépnem.

- Hát akkor… - pattantam fel - nagyon örülök, hogy találkoztunk, de most már mennünk kell. Sokáig tart visszajutni Huntington Beachre, jó nagy a dugó ilyenkor, és még sok a házi feladatom.

- Jaj, ne, várj egy kicsit! - ugrott fel Darla, mielőtt elérhettem volna az ajtót. - Nem mehetsz el! Még van egy kérdésünk.

Összenéztünk Isaackel, aztán mosolyt erőltettem az arcomra, és visszaültem melléjük. A két nő arca csak úgy ragyogott, miközben Christina elém tolt egy borítékot. Kinyitottam, és megnéztem, mi van benne. Darla közben csak beszélt tovább:

- Szeretnénk, ha az alapítvány tagja lennél. Te lehetnél a Nem Mindenki Csinálja arca.

- Tessék?

- Azt szeretnénk, hogy te legyél a szóvivőnk - magyarázta Christina. - Minden szórólapunkon szerepelne a képed, és persze reklámoznánk a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampányt. Csak annyit kellene dolgoznod, amennyit szeretnél, tehát te döntőd el, hogy kizárólag az arcunk leszel-e, vagy a szóvivőnk is. Bármelyik nagyobb eseményünkön ott lehetnél, és ha beleegyezel, nagyon szívesen kiküldenénk téged iskolákhoz. Végigjárnád Dél-Kalifornia gimnáziumait, és mesélnél a diákoknak az élményeidről, a történetedről, arról a döntésedről, hogy vársz az esküvődig.

Köpni-nyelni nem tudtam, még arra sem voltam képes, hogy a szemükbe nézzek. Csak nézegettem a különböző szórólapokat, amelyeket a borítékban találtam, és megpróbáltam rájuk képzelni a fotómat.

- Te csakugyan sokat tehetnél - suttogta Darla, és ezzel a frászt hozta rám.

Én? El sem hittem, hogy tényleg azt akarják, képviseljem őket. Én! Álljak ki több száz ember elé, és legyek az alapítvány arca? Elképesztő gondolat volt.

Egyben félelmetes is.

- Ööö… - nyögtem ki, mivel még mindig a válaszomra vártak. - Átgondolhatnám?

- Persze.

- Oké. - Hirtelen megkönnyebbültem. Mindent visszapakoltam a borítékba, és felálltam. - Gondolkodom rajta, a szüleimmel is szeretném megbeszélni, de hamarosan visszaszólok. És köszönöm, nagyon hízelgő az ajánlat.

- Bármit megteszünk, hogy megtartsunk - kacsintott rám Darla. - Nagyon különleges kis nő vagy, Valerie.

Olyan csodálattal nézett rám, hogy úgy éreztem, minél gyorsabban el kell menekülnöm onnan. Csak akkor fogtam fel, hogy az egész jelenetnek Isaac is szemtanúja volt, amikor már a terepjáróban ültünk. Fájdalmas volt a csend. Rásandítottam, és azzal a higgadt, fürkésző pillantással mustrált, amiről még nem tudtam kideríteni, mit jelent.

Nagyot nyeltem, és az ölemben tartott borítékot babráltam, de fogalmam se volt, mit mondjak neki. Az órára néztem - fél hatot mutatott. Ilyenkor aztán tényleg lehetetlen átjutni Los Angeles egyik feléből a másikba. Éreztem, hogy ez lesz életem leghosszabb kocsiútja.

Isaac követte a pillantásomat, aztán megtörte a csendet:

- Felesleges is most megpróbálni hazajutni - mondta, és olyan szépen mosolygott rám, mint még soha senki. - Mit szólnál, ha meghívnálak egy ünnepi vacsorára?

Nem tudom, miért sokkolt annyira a kérdés, hiszen a bálon már elhívott turmixozni, ráadásul csupa kedvességből elhozott kocsival L. A. túlsó felébe. De akkor is döbbenetes élmény, ha Isaac Warren vacsorázni hívja az embert - valóra vált álom.

- Ööö… - dadogtam, és aznap ezredszer is elpirultam - nagyon örülnék neki.

14.
A BÓKOK

Ha egy hónappal korábban valaki megkérdezi tőlem, szerintem fogok-e valaha Isaac Warrennel randizni, azt feleltem volna, ennél még az is valószínűbb, hogy elrabolnak az ufók. Igaz, elhozott kocsival ilyen messzire, és azt javasolta, menjünk el vacsorázni, ahelyett hogy a 605-ös út melletti parkolóban vesztegelünk, de amikor már Pasadena régi belvárosában sétáltunk, még akkor sem mertem volna biztosan kijelenteni, hogy ez most egy randi.

Akkor kezdtek eloszlani a kétségeim, amikor azt javasolta, hogy egy szép olasz étterembe üljünk be, ne valami random pizzériába. Nagyon hangulatos kis hely volt - belül félhomály uralkodott, az asztalokon egy-egy gyertya égett. A sarokban még zongorázott is valaki. Meglepő, de nem kellett előre asztalt foglalni, bár tény, hogy az esti csúcs-forgalom előtt tévedtünk be. Asztalfoglalás ide vagy oda, a helyről ordított, hogy ez egy randi.

Isaac Warrennel randiztam! Olyan ideges lettem, hogy alig bírtam úrrá lenni a remegésemen. Miután a pincér kihozta a kenyérrudacskákat, és felvette az italrendelésünket, gyorsan az étlapba temetkeztem, mert az sokkal könnyebb volt, mint a velem szemben ülő Isaacre nézni.

Lopva rápillantottam, és azt láttam, hogy még csak ki sem nyitotta az étlapot. Észrevette, mennyire meglepődtem, mire elmosolyodott.

- Minden olasz éttermet a lasagnéja alapján szoktam megítélni - magyarázta. - Ha jobb, mint Ani nénikémé, akkor győztek.

Ez annyira aranyos volt, hogy elnevettem magam, és ezzel fel is oldódott a köztünk lévő feszültség.

- Eddig hányszor fordult elő? - érdeklődtem.

- Még soha - ismerte be. - Ani nénikém készíti a világ legjobb lasagnéját. Van egy étterme Sacr áment óban, nyaranta nála dolgozom. - Elmosolyodott az emlék hatására, és megrázta a fejét. - Én mindig pincérkedem, az unokaöcsémet, Pault meg bedugja a konyhára mosogatni, mert folyton kikezd a vendégekkel.

Isaackel egész vacsora alatt kellemesen folyt a beszélgetés. Mindenfélét kérdezgetett, és elmesélte, mi mindennel szívatta gyerekkorában a reménytelen unokaöccsét, Pault. Mire a vacsi végére értünk, úgy éreztem, mindig is ismertem Isaacet.

- Nos, mi az ítélet? - kérdeztem, amikor elfogyott a lasagnéja. - Jobban ízlett, mint Ani nénikédé?

A srác ugyanazzal a fürkésző tekintettel nézte az üres tányért, amivel néha engem szokott. Végül elmosolyodott.

- Nem. De azért jó volt. És a tiéd?

Én rigatonit rendeltem.

- Isteni - feleltem őszintén -, de túlettem magam. - Ebben a pillanatban ott termett a pincér, és megkérdezte, kérünk-e desszertet. - Jaj - nyögtem, és feszülő hasamra tettem a kezem belém már nem f…

- Ne csináld, Val! - szakított félbe Isaac. - Hát hol a kalandvágyad? Végül is ma ünnepelünk.

Elnyomtam egy kitörni akaró morgást.

- Jól van, akkor felezzünk, de te eszed a nagyobb felét.

Nevetett.

- Áll az alku.

Amikor kihozták a tiramisut és hozzá a két villát, Isaac elém tolta a tálat.

- Hölgyeké az elsőbbség.

Belekóstoltam, ő meg visszaterelte a beszélgetést az aznap történtekre.

- Gratulálok az ékszermárkádhoz, Val. Nagyon menő!

Visszatoltam elé a tálat, ő meg kézbe vette a villáját.

- Köszi - feleltem, és igyekeztem nem elpirulni. - Tényleg hihetetlen. Teljesen ledöbbentem, amikor Margret közölte, hogy megbeszélésem lesz azzal a két pasival, és még mindig nem tudom elhinni, hogy belementek a javaslatomba. Igazából ez az egész teljesen felfoghatatlan. A kampány, a honlap, a híradó, az interjúk…

- A dal? - ugratott Isaac. - Ne feledd a dalt!

- Haha! Hogyan is tudnám feledni?

- Nekem bejön. Fülbemászó.

Rápillantottam, és láttam, hogy igyekszik elnyomni egy mosolyt. Úgy döntöttem, nem akarok erről beszélgetni, úgyhogy inkább azt mondtam:

- Meg ez a szóvivőség! Őrület.

- Igen, klassz.

- Klassz? - csóváltam a fejem hitetlenkedve. - Döbbenetes, hogy engem akarnak az egész alapítvány arcának!

- Szerintem nem.

Most már nem mosolygott, hanem teljesen komolyan nézett rám, és megint ott volt az a fürkésző’ pillantás a szemében. Felkaptam a jéghideg vizet, és gyorsan belekortyoltam.

- Van benned valami, Val, született vezető vagy. Nem félsz semmitől.

- Még hogy én nem félek? - Ez most komoly?

- Felpattantál az asztalra az ebédlőben - nevetett. - Tök vagány voltál.

Próbáltam nem kiröhögni saját magamat.

- Az csak átmeneti elmezavar volt - vetettem ellen. - Azok után, ami Zachkel történt, az elmebaj határára kerültem.

- De nem lépted át, hanem visszafordultál, átverekedted magad a tömegen, és magasabbra törtél. Elérted, hogy az emberek megértsék, amit mondasz, és kivívtad a tiszteletüket. Gyakorlatilag forradalmat robbantottál ki.

- Aha, persze, úgy döntöttem, hogy az esküvőmig megőrzőm a szüzességem. Mekkora lázadó vagyok!

Ezen jót nevettünk, de amikor már a kocsiban ültünk, és hazafelé tartottunk, Isaac újra elkomolyodott.

- Azt mondtad, vannak olyan emberek a világon, akik bármit is tesznek, az menő.

- Miért, talán nem igaz? - kérdeztem. - Elfelejtetted, hogy te vetted rá Devont és Lacyt, hogy vállalják be az aszkétakihívást?

Mosolygott, de nem hagyta elterelni a figyelmét.

- Nem, tényleg igaz, de te nem csak bebizonyítod valamiről, hogy menő. Te azt is meg tudod mutatni másoknak, hogy fontos.

Ettől a bóktól elakadt a szavam. Egy percig csendben ültünk, és biztosra veszem, hogy Isaac szándékosan nem szólt semmit. Szerintem azt akarta, hogy tényleg eljusson a tudatomig, amit mondott, mielőtt folytatta volna:

- Szerintem vágj bele! Legyél a Nem Mindenki Csinálja arca! Az emberek szeretnek téged, és hallgatnak is rád. Sokat számítana a munkád.

Ismét hallgatásba burkolóztam, mert megdöbbentettek a szavai. Tényleg ilyen jó véleménnyel van rólam?

A barna borítékra pillantottam, és megpróbáltam a szórólapokra képzelni a fényképemet. Milyen lenne iskoláról iskolára járni és a döntésemről beszélni a diákoknak? Elmondani nekik, mi történt a vér szerinti anyámmal, és felhívni a figyelmüket arra, mi történhet velük, ha nem gondolják meg jól, mit tesznek. Szerettem volna belevágni, ugyanakkor halálra rémített már maga a gondolat is.

- Nem hiszem, hogy menni fog - ismertem be. - Igaz, hogy a bálon kiálltam a saját iskolatársaink elé az ékszereimmel, de ez most más. Rivaldafényben lennék, példaképpé válnék. Sokkal félelmetesebb.

- Valerie, az elmúlt egy hónapban, ha mást nem is, azt mindenképp megtudtam rólad, hogy van benned bátorság. Ezért is kedvellek annyira. Látom, min mész keresztül, és azt kívánom, bárcsak én se félnék magamat adni. - Ránéztem, és megdöbbentett, hogy egy apró, rózsaszín foltot látok az arcán. Vállat vont. - Ha veled vagyok, úgy érzem, képes vagyok rá - bökte ki végül.

Ennél őszintébb bókot még soha senkitől sem kaptam, ám abban a percben inkább megdöbbentett, mint hízelgett.

- De te Isaac Warren vagy - érveltem, amikor végre meg tudtam szólalni -, az egész végzős évfolyam legnépszerűbb diákja. Ha megkeresnénk a „menő” szócikket a Wikipédián, a te fényképed virítana benne. A suli összes csajának füzetén ott a neved, kis szívecskékkel körberajzolva. Mégis miért félnél magadat adni?

- Val - kezdte olyan hangon, mintha röhejes lenne, amit előadtam -, tizennyolc éves férfi vagyok, szűz, minden vasárnap templomba járok, és nem nézek tizennyolcas karikás filmeket. Nem vagyok éppen partiarc.

-De…

- Azt hiszed, bárki előtt merek idézni a Bibliából? Ha ezt megpróbálnám az ebédlőben, a barátaim röhögése a kocsimig kísérne. De veled más, mert te más vagy. - A borítékra nézett. - Szerintem vágj bele!

Most aztán volt min gondolkodnom. Ezekkel a bókokkal nem csak kedveskedni akart, inkább azt szerette volna elérni, hogy másképp lássam a helyzetet és önmagamat, mint eddig. Fogalmam sem volt, mihez kezdjek ezzel.

Ahogy azt sem tudtam, mit gondoljak Isaacről. Annyira szenvedélyes volt! Tuti, hogy minden egyes szót teljesen komolyan gondolt, de abban nem voltam biztos, én az vagyok-e, akinek hisz, és van-e esélyem azzá válni.

Sokáig hallgattam, és úgy éreztem, Isaac megérti, hogy szükségem van a csöndre. Idő kellett ahhoz, hogy mindezt feldolgozzam. De húsz perc hallgatás után már időnként rám sandított.

- Ne haragudj - sóhajtottam -, nem vagyok valami izgalmas társaság. Csak jó sok mindent kell átgondolnom.

- Semmi baj - felelte -, örülök, hogy ilyen komolyan veszed. Nagy döntés előtt állsz.

Megint sóhajtottam.

- Lövésem sincs, mit csináljak. Tudom, szerinted vágjak bele, és valószínűleg úgy lenne helyes, de nem biztos, hogy képes vagyok rá. Túl nagy a nyomás. - Egy pillanatig haboztam, aztán bevallottam: - Elég ijesztő.

Meglepetésemre azt felelte:

- Pontosan tudom, mit érzel.

- Igen?

Le sem vette a tekintetét az autópályáról.

- A szüleim azt akarják, hogy belépjek a misszióba.

- Milyen misszióba? - kérdeztem zavartan.

- A templomunkéba - magyarázta. - Azt akarják, hogy legyek hittérítő.

- Mármint járj házról házra, öltönyben, kis névtáblával, és osztogasd a Bibliát?

- Pontosan - nevetett.

- Oké, örülök, hogy nem vagyok a helyedben. Na ez tényleg ijesztő!

- Nagyon - bólintott. - Hozzád hasonlóan én is tudom, hogy ez lenne a helyes, de nem biztos, hogy akarom. Azért tetszik annyira a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampányod, mert nem a szexről szól, hanem arról, hogy mi döntsünk a saját életünkről. Amióta az eszemet tudom, a szüleim folyton arról beszélnek, hogy egyszer majd hittérítő’ leszek. Apám is az volt, a nagyapám is, a bátyám, sőt még a legidősebb nővérem is. Mindenki elvárja, hogy én is az legyek, de azt még sosem kérdezték meg, akarom-e. Lehet, hogy igen… nem tudom. De ha elvállalom, azért szeretném megtenni, mert én úgy akarom, nem azért, mert a szüleim ezt várják tőlem, vagy mert félek, mit fognak szólni, ha nemet mondok.

És én még azt hittem, rajtam nagy a nyomás! Nem tudtam, mit mondhatnék, úgyhogy végül csak mélyet sóhajtottam.

- Bocs - szabadkozott -, nem akartam rád borítani az egészet. Csak… csak jó érzés, hogy valaki megért.

- Igen - bólintottam -, tényleg jó. Koszi.

Isaac rám pillantott, aztán a kezemért nyúlt, és megszorította. Nem engedte el, nekem meg minden akaraterőmre szükségem volt, hogy ne remegjek bele az érintésébe.

Isaac Warren megfogta a kezemet!

Amikor hazaértünk, az ajtóig kísért, de meg sem próbált megcsókolni, még csak meg sem ölelt búcsúzóul.

- Nagyon örülök, hogy jobban megismerhettelek, Val - mondta, és még egyszer megszorította a kezemet. Aztán hátralépett. - Ha nem ijesztettelek el végleg, megismételhetnénk a ma estét.

Erre nem tudtam mit felelni, úgyhogy csak bólintottam.

- Még egyszer köszönöm, Isaac. A fuvart, a vacsorát, hogy meghallgattál… Mindent köszönök.

Elmosolyodott. Könnyed, gondtalan mosoly volt.

- Jó éjt, Val. Holnap találkozunk a suliban.

15.
A MENŐK

Teljesen bezsongtam Isaac Warrentől, és ennek semmi köze sem volt ahhoz, hogy kedvelem-e. Egyszerűen nem bírtam kiverni a fejemből, hogy azt mondta, jó példakép lennék. Átolvastam az alapítványtól kapott infókat - volt rá időm, végül is aludni nem tudtam -, de még mindig nem kerültem közelebb a döntéshez.

Gondoltam, ha már úgyis ébren vagyok, miért ne mennék be a suliba előbb. Benéztem az informatikaterembe, hátha az aszkétakihívásra érkezett élménybeszámolók előrébb visznek. Eddig mindig segítettek, és még ha nem is, legalább jól szórakoztam rajtuk. Aznap viszont kicsit megijesztettek.

OscarAMogorvaAszkéta: Az aszkétizmus szopás!

ÁlruhásÖrdög: Nem az a lényeg, hogy nincs szopás? LOL.

AzÚjJamesDean: Nem, az csak a csajára vonatkozik. Tiszta hülyék vagytok.

SzextelenNate: A suliban mindenki Szextelen Nate-nek csúfol. Kösz szépen, Szűz Val!

SzextelenCica: Szegééény! De hősként viseled, kicsim! Köszönöm, hogy végigcsinálod velem. Szeretlek!

SzextelenNate: Én is szeretlek, Kiscicám!

FormásPopsÍ5 7: Eltelt a kihívás első hétvégéje, és nehezebb volt, mint hittem. Nem mintha amúgy folyton csinálnánk, de péntek este kettesben voltunk itthon, és majdnem elbuktuk. Végül csak monopolyztunk. Jól szórakoztunk, de a pasim egy csaló. LOL.

BarbieÉsKen: Mi négy napig bírtuk. BUKTA, haha! Azt hiszem, ezek után nem kérdés, hogy tényleg készen álltunk a szexre.

OscarAMogorva Aszkéta: De jó neked! Én már tizenegy napja nem szexeltem! Ha örökre lila marad a golyóm, beperlem Vált.

MindörökkéLacrosse: Szerintem ne izgulj, én tizenhét éve nem szex elek, és semmi bajom.

TáncosCsaj: Én jobban kaparom a falat, mint a pasim. Nem tudom, ez mit urul el rólunk.

AzÚjJamesDean: Szerintem valaki mással dug. Én azt tenném.

Dühöngő: Hé, Szűz Val! **** be, te hülye *****!

NYCcsajszi86i: Fogd be, Derek! Tudom, hogy te vagy az! Val, ne hallgass rá, csak azért dühös, mert szakítottam vele. Én megmondtam: szex, szex, szex! Életem legjobb döntése ez a kihívás.

- Szia, Val! Jó korán jöttél.

Összerezzentem. Robin dobta le mellém a könyveit.

- Ezeket már olvastad? - kérdeztem.

- Aha - bólintott. - Szegény Szextelen Nate! Az még rosszabb, mint a Szűz Val.

Mosolyt erőltettem az arcomra.

- Mondtam, hogy kell az a káromkodásszűrő - folytatta Robin de legalább nem mindegyik komment szörnyű. Az a monopolys párocska például jól szórakozott.

- Igen, de konkrétan szétrobbantottam NYCcsajszi kapcsolatát. Megöltem a szerelmüket!

- Szerintem meg csak rásegítettél, mert az a kapcsolat úgyis a végét járta. NYCcsajszi nern is akadt ki túlzottan.

- Ez igaz.

Visszatértem a képernyőhöz, de nem tudtam eldönteni, mit gondoljak a reakciókról. „És még van, aki engem akar példaképnek?” Ezt nehéz volt elhinni.

- Oké, nem akarom teljesen elterelni a témát - szólt Robin megmagyarázhatatlanul izgatottan -, de elpusztulok, ha nem árulod el!

-Mit?

- Véletlenül meghallottam, amikor Isaac telefonon azt mesélte valakinek, hogy tegnap együtt vacsoráztatok.

Elnevettem magam, mert az izgatottsága Carát juttatta eszembe.

- Na? - türelmetlenkedett Robin. - Ne hagyd, hogy halálra izguljam magam!

Vállat vontam, és igyekeztem nem elpirulni.

- Elvitt a Nem Mindenki Csinálja alapítványhoz, aztán hazafelé akkora dugó volt, hogy inkább beültünk vacsizni.

- Várj, de akkor ez most randi volt, vagy sem?

- Hát… szerintem a végére az lett. Vagy nem. Mindenesetre azt mondta, megismételhetnénk.

Robin felvisított:

- És ugye elmész vele?

- Nem tudom.

Megnyúlt az arca - teljesen összezavarodott, de nem csalódott bennem, és nem is akadt ki a válaszomtól, ahogy Cara tette volna.

- Hogyhogy? - mosolygott rám aggodalmasan. - Szerintem édesek lennétek együtt. Nem jön be a srác?

- De igen, jó vele lenni, és nagyon jó beszélgetni is, csak olyan…

- Ijesztő? - kérdezte kíváncsian.

Ezen elgondolkodtam. Mert bar kissé ijesztőnek tartottam Isaacet, de nem ezt a szót kerestem. Nem féltem tőle, inkább nyomasztott.

- Olyan mélyenszántó gondolatai vannak, annyira komoly. Tök normális dolgokról lehet vele beszélgetni, és olyan fürkésző a tekintete. Zach pont az ellentéte volt, csupa móka, semmi mélység.

- Hmm… Mit szólnál, ha az első igazi randitokra nem egyedül mennél? Szervezhetnénk dupla randit, és akkor lenne időd kideríteni, mit is érzel. Alan Russell úgyis jön nekem egy vacsorával, mivel múlt héten a második oldalon hoztam le a cikkét.

Olyan hirtelen hallgatott el, mintha ő is zavarba jött volna a saját javaslatától, sőt el is pirult.

- Már ha van kedved - hadarta. - De nem muszáj. Azt is megértem, ha nem. Ti ketten olyan népszerűek vagytok, hogy vagy száz pár menne veletek dupla randim.

Megdöbbentett, hogy Robin ennyire feszeng. Jó, azt megértettem, hogy Isaac zavarba hozza, mert ezzel én is így voltam, de ő rám is kiterjesztette a srác népszerűségét, miközben én mindig azt hittem, Robinnal egy szinten állunk a suli társadalmi ranglétráján. Rossz érzés volt, hogy ő ezt nem így gondolja, mert az elmúlt egy hónapban lassan összebarátkoztunk.

- Szerintem szuper ötlet - jelentettem ki. - Mondjuk, lehet, hogy kidobnak a diákönkormányzatból, amiért újságírókkal mutatkozom.

Jót nevettünk, és megbeszéltük, hogy megkérdezzük a két srácot, ráérnek-e péntek este. Olyan ideges voltam, amiért randira kell hívnom Isaacet, hogy az első’ szünet végéig észre sem vettem, hogy Cara nem érkezett meg a suliba, és akkor is csak azért, mert Stephanie odajött hozzám.

- Szia, Val! Cara ma nincs itt?

- Szia, Stephanie - köszöntem vissza, és eléggé meglepett, amikor feltűnt, hogy Cara nem áll ott mellettem. - Úgy tűnik, nincs. - Elgondolkodtam, aztán felnevettem. - Biztos jó hosszú éjszakája volt, és még alszik.

- Ezek szerint jobb buliban volt, mint én.

Bólintottam.

- Nem is merem megkérdezni tőle, mennyire sikerült jól az a buli - feleltem.

- Hát ha már úgysincs itt, van kedved velünk ebédelni?

- Ööö… - Elakadt a szavam. - Persze.

- Szuper! Arrafelé lesz órád? - mutatott Stephanie abba az irányba, amerre tartottam. Bólintottam, mire felderült az arca. - De jó, nekem is! Menjünk együtt!

Mielőtt bármit felelhettem volna, belém karolt, és lassan elindult.

- Mindent tudni akarok az ékszereidről. Isaac mesélte, hogy legyártják az egyik tervedet. Ez annyira király! Gratulálok!

Stephanie aztán elképesztő. Olyan népszerű, hogy az ember alig meri megszólítani, de ha jobban megismerjük, kiderül, hogy meglepően kedves. Egyáltalán nem olyan, mint egy tipikus menő, például Olívia Lewis. Olívia azért népszerű, mert úgy döntött, hogy az lesz, Stephanie meg azért, mert őt tényleg mindenki szereti.

Éreztem, hogy Steph gratulációja őszinte. Aztán rám mosolygott, és suttogva hozzátette:

- Azt is mondta, hogy este randiztatok…

- Hadd találgassak! - ugrattam, mert biztos voltam benne, hogy tényleg örül nekünk. - Minden részletet hallani akarsz.

Megkönnyebbült attól, hogy viccelődöm vele. Csak ekkor jutott el a tudatomig, milyen óvatosan említette meg a randit, mintha ki akarná puhatolni, elég jóban vagyunk-e ehhez, és aggódott, hátha nem szeretném beavatni. Amikor mégis megtettem, meghatóan gyönyörű mosoly terült szét az arcán, és legalább annyira bezsongva reagált, mint Cara meg Robin szokott:

- Juj, igen, igen, légyszi! Isaac egy szót sem mondott!

Elpirultam.

- Nincs is nagyon mit mondani. Spontán elmentünk vacsorázni, tulajdonképpen csak azt vártuk, hogy véget érjen a dugó. Nem is tudom, igazi randi volt-e.

Stephanie komolyan bólintott.

- Pedig Isaac ezt a szót használta.

A szívem összevissza kalimpált az izgalomtól, amikor ezt meghallottam.

- De Isaac nagyon magának való, elég félénk, és nem kürtöli szét a dolgait. Csak annyit említett, hogy randiztatok, semmi többet. Fogalmad sincs, milyen izgatott lettem ettől, mert ritkán randizik.

Ez meglepett. Még hogy Isaac félénk? És ritkán randizik? Mondjuk, minél többet gondolkodtam rajta, annál inkább el tudtam képzelni, hogy igaz. Népszerű volt, a suli legmenőbb diákjaival lógott, de olyanra nem emlékeztem, hogy lett volna barátnője, és ha vele voltak a haverjai, általában hallgatott. Ettől tűnt annyira rejtélyesnek, és ettől a titokzatosságtól volt annyira menő.

Annál jobban megdöbbentett, hogy este velem vacsorázott.

Fogalmam sem volt, mi történik körülöttem. Isaac Warren randira hívott, Robin attól félt, túl népszerű vagyok hozzá, Stephanie meg izgult, hátha nem akarok vele barátkozni.

Mintha hirtelen egy párhuzamos valóságban találtam volna magam, ahol nagyon-nagyon népszerű vagyok. Nem is, inkább fontos. Isaac ezt a szót használta. Úgy gondoltam, nem érdemlek ekkora figyelmet, és már akkor is ez járt a fejemben, amikor a Nem Mindenki Csinálja alapítványnál felkértek, hogy legyek a szóvivőjük.

Kis híján megfojtott ez a nyomás, úgy éreztem, nem vagyok olyan, amilyennek mindenki hisz. Vagy mégis?

- Én megérkeztem - szólt Stephanie, és megállt az egyik terem előtt. - Akkor ebédnél?

- Aha - mosolyogtam rá, miután magamhoz tértem az álmodozásból. - Nemsokára találkozunk.

Az óráim nagyrészt ködös homályba tűntek, és már el is érkezett az ebédidő’. Tudtam, hogy nevetségesen viselkedem, de akkor is ideges lettem a gondolattól, hogy oda fogok ülni Stephanie és a barátai mellé az ebédlőben. Főleg úgy, hogy ma még egy szót sem válthattam Carával, aki pedig a legfőbb támaszom.

Leültem a földre, a szekrényemnek vetettem a hátam, és írtam neki egy SMS-t, mielőtt bementem volna ebédelni. Nagyot sóhajtottam, és vártam, vajon jön-e válasz. Meglepő módon jött is, mindjárt négy.

„Bocsi! Nem akartalak levegőnek nézni.”

„Nem volt nálam a mobilom.”

„Már jövök.”

„Sok mesélnivalóm lesz!”

- Minden oké, Val? - Felnéztem, és azt láttam, hogy Isaac kíváncsian méreget. Az arca nem árult el semmit arról, mi járhat a fejében. - Mintha feszült lennél.

- Kicsit - vallottam be.

A mellettem kínálkozó helyre mutatott.

- Szabad?

Bólintottam, mire odaült mellém. A folyosón egyre kevesebben jártak, mert mindenki az ebédlőbe igyekezett.

Isaac most is megfogta a kezemet, mint előző este, és úgy nézett rám, mintha azt kérdezné, nem bánom-e. Még elmosolyodni sem volt időm, máris a nevemet hallottam.

Zach tágra nyílt szemmel meredt rám.

- Te vele jársz? - hitetlenkedett. A másodperc töredékéig mintha sértettséget láttam volna a tekintetében, de ennek helyét gyorsan átvette a megvetés. - Azt reméled, hogy így majd nem lesz olyan gáz a híred? Szóval nemcsak cukkolod a pasikat, hanem még felszínes is vagy?

- Nyugi, haver — szólt közbe Isaac. - Szállj le róla!

Jólesett, de nem volt rá szükségem, hogy ő védjen meg.

- Nem - feleltem Zach kérdésére -, csak azt remélem, segít túllépni rajtad.

Ezen alaposan meglepődött. Lehet, hogy itt kellett volna befejeznem, de dühös voltam, és még mindig fájt, amit velem tett.

- Azért szeretek Isaackel lenni, mert kedves és figyelmes. Tudod, hogy az milyen? Azt jelenti, odafigyelsz mások érzéseire, és nemjgázolsz a lelkükbe csak úgy. Egyszer majd próbáld ki!

- En? - nevetett dühösen Zach. - Ha téged kicsit is érdekelnének az érzéseim…

- Összetörted a szívemet! - üvöltöttem, mindhármunk meglepetésére. Remegtem a dühtől, és Isaac megszorította a kezem. Nagyon jó érzés volt, hogy ott van mellettem. - Azt hittem, szeretlek - közöltem Zachkel, aki szóhoz sem jutott. - Azt hittem, őszinte lehetek veled, és legalább meghallgatsz, ha elmondom, mit érzek. Ehelyett egy szempillantás alatt kidobtál, aztán kábé már másnap összejöttél Olívia Lewisszal! Mindenki előtt! Minden, amit a szakítás óta tettem, azért volt, hogy eljöjjön a nap, amikor a magadfajta pasik nem tudnak úgy megbántani senkit, ahogy te bántottál engem.

Zach erre nem tudott mivel visszavágni. Még vagy egy percig tátott szájjal bámult, aztán a döbbenete helyébe ismét megvetés lépett, és elviharzott.

- Sajnálom - fordultam Isaachez, aki nagyon csendesen üldögélt ott -, ezt nem akartam előtted csinálni, csak nagyon feldühített. - Ránéztem, és láttam, hogy fogalma sincs, mit tegyen vagy mondjon. Rámosolyogtam. - Köszönöm a tegnap estét, és köszönöm, hogy megértesz.

Olyan erős hálaérzet öntött el, hogy gondolkodás nélkül odahajoltam, és megcsókoltam. Éreztem, mennyire megdöbbent, de gyorsan összeszedte magát, és viszonozta a csókot, mintha semmit nem tenne szívesebben.

Amikor elhúzódtam, a pillantása a lelkemig hatolt.

Nem tudom, mit látott ott, de nem lehetett ellenére, mert azt felelte:

- Ezt már tegnap este is meg akartam tenni, csak nem voltam benne biztos, akarod-e.

- Én sem voltam benne biztos, hogy akarom-e - ismertem be. - Bármi van is köztünk, akár barátság, akár valami más, sokkal komolyabb, mint amit megszoktam. - Elpirultam, és hozzátettem - Kicsit ijesztő.

Mosoly futott át az arcán, amiből arra következtettem pontosan érti, mire gondolok.

- Akkor? - kérdezte.

A kezembe adta a velünk kapcsolatos döntést, de nem tudtam, mit is akarok.

- Akkor… - kezdtem - mi lenne, ha csak meglátnánk, mi lesz? Robinnal arról beszéltünk, hogy elmehetnénk pénteken egy dupla randira. Lenne hozzá kedved?

Isaac arca felderült.

- De még mennyire! - Felállt, és felém nyújtotta a kezét. - Most pedig menjünk enni, mielőtt véget ér az ebédszünet.

- Jó ötlet - bólintottam. - Úgy hallottam, ma lasagne van. Sosem lehet tudni, talán jobb, mint Ani nénikédé.

Némi feltűnést keltettünk, amikor kézen fogva sétáltunk végig az ebédlőn. Nem olyan pillanat volt, amitől megállnak az órák, és megváltozik az élet, de a szeme sarkából mindenki minket nézett, és összesúgott a mellette ülővel. Isaacnek szerintem fel sem tűnt, de ő már csak ilyen. Biztos megszokta már, hogy nézik.

Magával húzott az asztalához, és egyik barátja sem lepődött meg azon, hogy ott vagyok. Stephanie és Lacy foglalt nekem helyet kettőjük közt, de amikor meglátták, hogy Isaac kezét fogom, Steph arrébb csúszott, hogy mellé ülhessek. És ennyi. A menők asztalánál minden olyan volt, mint máskor, csak most már én is közéjük tartoztam.

16.
A BOSSZÚ

- Hát még élsz! - ugrattam Carát, amikor végre felhívott. - Azt hittem, ezúttal örökre elnyelt a rock and roll VIP-világ sötét oldala.

- Az sem kizárt - felelte. - Hol vagy?

- Suliban. És te?

- Suliban. Hol vagy egész pontosan?

- Az ebédlőben, mert már ebéd van, ha esetleg nem tűnt volna fel.

- Én is itt vagyok, te meg… ó!

Letette.

- Cara volt? - kérdezte Stephanie.

- Aha, gondolom, kiheverte a tegnapi vad éjszakát. Megyek, megkeresem.

- Val, nem kell elmenned.

- Igen - bólogatott Lacy -, ő is ideülhet, ha szeretnéd.

- Pff… muszáj? - nyöszörgött Olívia. - Olyan nyomi! Bocs, Val, de hogy bírod elviselni?

- Arról a drámakirálynőről van szó? - szólt közbe Devon. - Tök ijesztő a csaj.

- Szerintem is - értett egyet Mason.

- Szerintem viszont szexi - vonta meg a vállát Jeff. - Figyu, Val, legyél jó tesó, és hozz már össze vele!

- Ja, persze, Jeff! - gúnyolódott Mason. - Az a csaj túlságosan nő neked, megenne reggelire.

Ezen jót nevettünk. Imádtam, hogy az emberek félnek a legjobb barátnőmtől, és szinte biztosra vettem, hogy ő is élvezi.

- Ne siessél, nem kell engem megkeresni, vagy ilyesmi - vetette oda Cara, aki hirtelen mögöttem termett.

- Most indultam - engeszteltem, de még mindig vihogtam. Megpaskoltam a helyet magam mellett, ahonnan Stephanie már arrébb húzódott. - Ülj ide!

Nem ült le, úgyhogy rápillantottam. Cara az új barátaimat méregette, és most az egyszer semmiféle érzelmet nem tudtam felfedezni amúgy kifejező arcán.

- Vagy én is elmehetek veled - javasoltam inkább.

Stephanie és Isaac próbálta meggyőzni Carát, hogy szívesen látják, de én tudtam, hogy azt akarja megkérdezni, hogy kerültem ahhoz az asztalhoz, és ezt ott, mindenki előtt nem nagyon tehette meg.

- Semmi gond - álltam fel -, úgyis egy csomó meséinivalónk van. Majd később találkozunk.

Mielőtt még elmehettem volna, Isaac elkapta a kezemet.

- Hazavihetlek suli után?

- A motoron? - kérdeztem. A torkomban dobogott a szívem, amint elképzeltem, hogy felülök mögé, és hazáig szorosan átölelem.

Elnevette magát.

- Legyél egy kicsit kalandvágyóbb, Val! Az úgyis megy neked.

- Hát, ha innen nézzük…

- A szekrényednél várlak.

-Oké.

Carában volt annyi, hogy legalább addig várt, amíg kiértünk az ebédlőből, és csak akkor állított meg hirtelen.

- Na, halljam már, mi a dráma? Elpusztulok! Nem is éreztem annyira jól magam a bulin, mert folyton rád gondoltam. Mi történt? Nyilván jól alakultak a dolgok, de mennyire jól? Akkor most együtt vagytok, vagy mi? Ez nem volt egyértelmű. De össze fogtok jönni, ugye? Basszus, csajszi, nem hiszem el, hogy Stephanie DeWitt-tel ebédeltél, és Isaac Warren motorján mész haza!

Nem bírtam magammal, kitört belőlem a nevetés. Máig sem értem, Cara hogy tudott olyan sokáig uralkodni magán.

- Nem, előbb te mesélj! - tiltakoztam, amikor abba tudtam hagyni a vihogást. - Bűntudatom van, amiért nem akartam veled meg Shane-nel lógni. Mert oké, hogy nem érdekel a bulizás, főleg, ha Kyle is ott van… de ettől még Shane fontos neked, úgyhogy veled kellett volna mennem. Bocsi. Most viszont minden részletre kíváncsi vagyok. Voltak híres emberek? Kyle hány csajt vitt?

Cara arca felragyogott, és boldogan sikkantotta:

- Ez az a V., akit ismerek és szeretek! Oké, először is ott volt a Jimmy Eat World, ami akkora királyság, hogy arra szavak sincsenek, másodszor pedig: Kyle nem hozott lányt.

- Komolyan? - Utáltam, hogy ennyire érdekel ez a hír, és az is bosszantott, hogy Cara szemöldöke felszaladt a kérdés hallatán.

- Aha, egyedül jött - mondta. - Mondjuk, nem baj, mert majdnem az összes ott lévő lánnyal táncolt és smárolt, aztán egy másik pasi csajával ment haza.

- Gyönyörű.

- Nyugi, V., rólad azért kérdezett.

- Igen? És mit?

Cara arcára aggodalom ült ki - vagy csak bűntudata volt -, mindenesetre témát váltott.

A jelek szerint bármit mondott is rólam Kyle, az nem lehetett éppen hízelgő.

Na bumm! így a legjobb.

- Az teljesen mindegy - legyintett. - Viszont emlékszel, hogy azt mondtad, mostanában béna legjobb barátnő vagy, és jössz nekem, amiért nem jöttél el a tegnapi bulira?

- Ilyet azért nem mondtam, de aha… oké - feleltem óvatosan.

- Nos… - Cara nagyot sóhajtott, innen tudtam, hogy sok jóra nem számíthatok.

- Nyögd már ki, mi van!

- A Tralse pénteken videóklipet forgat a Pokoli kárhoz, és megkértek, kérdezzelek meg, szeretnél-e szerepelni benne.

-Mi van?!

- Val, az a te dalod, Kyle neked írta! Most, hogy már voltál a híradóban, szerintük nagyon menő lenne, ha az igazi Szűz Val szerepelne a videóban, és a menedzserük szerint is jó ötlet.

- Szerintem meg nem.

- Gondolj csak bele, mekkora hírverés lenne körülötte! Nemsokára kijön a saját ékszermárkád, és azt szeretnék, ha a klipben is rajtad lenne a lánc.

- Gondolom, csak a lánc lenne rajtam… Cara, az a dal arról szól, hogy el szeretné venni a szüzességemet.

- Tudom! Tökéletes. A hímringyó eleped a szüzikéért. Izgi!

- Szó sem lehet róla.

- DeV…

- Nincs de. A válaszom végleges. Nem egyszerűen nem, hanem rohadtul nem. Az olyan lenne, mintha Kyle nyerne!

Cara felsóhajtott. Győzködésre számítottam, de csak elmosolyodott.

- Mondtam nekik, hogy sosem mennél bele. Megígértem, hogy megkérdezlek, de szóltam, hogy tutira nem fogod elvállalni.

- Pont ezt szeretem benned, C.

- Még ne szeress!

- Ez rosszul kezdődik.

- Szóval megmondtam nekik, hogy ha egymillió évig könyörögnek, akkor sem egyezel bele, ezért Shane azt találta ki, hogy ha te nem vállalod, vállaljam én. Délelőtt találkoztam a kliprendezővel, és megvolt a meghallgatás. Azt mondta, enyém lehet a szerep, ha akarom, de mondtam, hogy előbb veled szeretnék beszélni.

Igyekezett kifejezéstelen arccal nézni rám, de láttam rajta, hogy visszafojtja a lélegzetét, és azért imádkozik, hogy ne akadjak ki. Nem is tettem. Igaz, Kyle klipjéről volt szó, de ennek akkor is megörültem.

- C., ez fantasztikus!

- Igen?

- Persze! Világéletedben színésznő akartál lenni, és az már egy lépés ebbe az irányba, ha szerepelsz egy videókhpben!

- Szerintem is! - Cara óriásit sóhajtott megkönnyebbülésében. - Lehet, hogy végre bejutnék egy-két meghallgatásra, talán ügynököt is találnék. - Kicsit kijózanodott, és azt kérdezte: - Akkor tényleg nem zavarna, ha megcsinálnám?

- Dehogyis! Örülök neked. Amúgy meg, ha te elvállalod, nekem nem kell, igaz?

- Igaz. Eljössz pénteken a forgatásra? Négy körül kezdjük, úgyhogy a suliból sem kell előbb elkéredzkednem.

Most én haboztam.

- Ööö… Tudod, hogy szívesen mennék.

-De?

- De már van programom.

- Milyen programod? Nélkülem?

- Bocsi, csak így alakult. Reggel elmeséltem Robinnak, hogy Isaac randizni akar velem, de én félek, és felvetette, hogy menjünk el egy dupla randira.

Tudtam, mennyire féltékeny Cara, amiért újabban olyan sokat lógok Robinnal, de őszintén szólva nem gondoltam volna, hogy ennyire megbántódik. Még csak meg sem haragudott, nem tett csípős megjegyzést, nem is kiabált. Semmi. Csak döbbenten nézett rám.

- Te elmesélted Robinnak, mi volt Isaackel?

Még sosem fordult elő, hogy bármire is ilyen nyugodtan reagált volna. Borzalmasan éreztem magam, de nem kezdhettem szabadkozni, és nem kérhettem bocsánatot, mert nem csináltam semmi rosszat. Most már Robin és Stephanie is a barátnőim voltak, és Carának meg kellett tanulnia, hogy osztozkodnia kell rajtam.

- Nem voltál itt, és nem vetted fel a telefont, amikor hívtalak. Robin megkérdezte, én meg elmeséltem - feleltem, és megrántottam a vállam. Aztán igyekeztem a lehető leggyorsabban témát váltani. - Ha ettől jobban érzed magad, jól megmondtam a magamét Zachnek, és megcsókoltam Isaacet.

- Ez komoly? - Cara mosolya csak úgy ragyogott. Azt hiszem, ekkor fordult elő először, hogy arra használta a színészi képességeit, hogy engem átverjen. Elég jó volt, de azért nem tökéletes, jól láttam, milyen erőltetett a mosolya.

- Azért még eljössz velem szombaton a megnyitóra? - kérdeztem. Nem lepődtem volna meg, ha kitalál valami kifogást, és leráz.

- Persze. De most be kell mennem az irodába, mert anyu írt egy igazolást a hiányzásom miatt.

- Oké, akkor hetedik órában találkozunk.

Cara otthagyott, én meg elcsoszogtam a termem felé. Furán alakultak köztünk a dolgok. Máskor is szoktunk veszekedni - konkrétan minden másnap -, de ez most más volt. Úgy veszekedtünk, hogy közben nem is. Nekem Cara a legjobb barátnőm, és utáltam rosszban lenni vele, de az a baj, hogy most azt sem tudtam, min vesztünk össze, és hogyan hozzam helyre azt, ami elromlott.

Gyorsabban elérkezett a szombat és vele a Szűz márka megnyitója, mint szerettem volna. Millió dolgot kellett elintéznem, aztán egyszer csak ott álltam Margret ékszerüzletének irodájában, és vártam, hogy szembenézhessek az összegyűlt tömeggel.

Enyhe túlzás irodának nevezni azt a kis helyiséget, ami inkább hasonlított egy íróasztallal ellátott raktárszobára, de legalább csend volt benne, és rajtunk kívül egy lélek sem tette be a lábát. Abban a pillanatban úgy éreztem, mintha egy szentélyben állnék.

- Még életemben nem voltam ilyen ideges - motyogtam. - Nagyon sokan vannak odakint.

Mindenki eljött: Mr. Cartwright és Mr. Jackson, a C&J Jewels tulajdonosai, Christina és Darla a Nem Mindenki Csinálja alapítványtól, a szüleim, a gimi összes diákja, egy halom riporter, akiket az ékszergyártók felbérelt sajtosai hívtak meg, valamint a Tralse.

Kyle bandáját választották az est fellépőjének, bármennyire tiltakoztam is, mert a C&J Jewelsnél és a Tralse-nál is mindenki úgy gondolta, ez jó ötlet. Igazuk lehetett, mert még a CNN is megjelent, ami azt jelentette, hogy bekerültünk az országos híradóba.

- Mindez egy mezei gimis diák, egy számára fontos ügy meg egy nyakláncból, karkötőből és fülbevalóból álló szett miatt.

- Ugyan már, drágám, ez nagyon izgalmas! - biztatott Margret. - Mindenki szereti, ha a fiatalok valami különlegeset tesznek.

- De én semmi különlegeset nem tettem, csak terveztem egy láncot, amin lóg egy V betű. Egyedül azért kaptam meg a szerződést, mert Kyle Hamilton megírta azt az idióta számot.

- Csacsiság! Te magad vagy különleges, és az a rengeteg ember azért van itt, hogy téged támogasson, mert tudják, milyen ritkaság, hogy ki mertél állni azért, amiben hiszel.

- De Margret, én nem különleges vagyok, hanem halálra rémült! Én nem akartam ezt az egészet, és nem hiszem, hogy végig tudom csinálni. Nem bírok kimenni oda!

- Ott leszek veled, ahogy a szüleid meg a barátaid is. Azt hiszem, láttam is egy nagyon jóképű fiatalembert, aki csak rád vár. - Úgy vonta fel a szemöldökét, hogy attól azonnal elvörösödtem. - Tehát…?

Megmosolyogtatott a gondolat, hogy Margret „nagyon jóképű fiatalemberek”-ről akar velem pletykálkodni. Örültem, hogy addig is elterelődik a figyelmem, úgyhogy elmeséltem neki Isaacet meg az előző esti randinkat. Ami jól alakult, és bár még nem mondtuk ki, biztosra vettem, hogy most már hivatalosan is egy pár vagyunk.

A főnökömmel nem volt olyan jó kitárgyalni a pasiügyeket, mint Carával, de köztünk még mindig fagyos volt a hangulat, és mindkettőnknek sok dolga akadt - ő a klipet forgatta, én a megnyitóra készültem -, úgyhogy még nem beszéltük meg a történteket. Megígérte, hogy Shane-nel együtt ő is itt lesz este, de még nem láttam. Fagyos hangulat ide vagy oda, azért reméltem, hogy Cara odakint vár rám, mert úgy éreztem, nélküle nem tudom végigcsinálni a megnyitót.

Néhány perccel később valaki bekopogott az iroda ajtaján, és Margret kikísért. Megkönnyebbülten felsóhajtottam, amikor megláttam Isaacet. Csodásan nézeti ki az öltönyében, úgyhogy egy pillanatra eljátszottam a gondolattal, hogy én is beiratkozom a vasárnapi iskolába… Megszorítottam a kezét, és amikor megérezte, hogy remegek, magához vont.

- Jól vagy? - kérdezte.

- Igen, csak ideges.

A szemembe nézett.

- Nagyszerű leszel - jelentette ki, és gyors csókot lehelt az ajkamra.

Akkor ez már hivatalos: tényleg járunk. Mert ha mindenki, többek között a szüleim előtt megcsókolt, az csak azt jelenthette, hogy a pasim. Gyorsan átgondoltam a dolgot, és arra jutottam, hogy nincs ellenvetésem.

Miután elhúzódott, félénken rám mosolygott, de én szélesen elvigyorodtam, megfogtam a kezét, és eszem ágában sem volt az est vége előtt elengedni.

- Oké - fújtam ki a levegőt -, vágjunk bele!

Isaac mosolyogva húzott magával a tömegbe.

A pláza legnagyobb terén került megrendezésre az esemény, ott, ahol a tehetségkutató műsorokat meg a gyerekeknek szóló Mikulás-bulit szokták tartani. Aznap estére építettek egy színpadot a Tralse-nak, és az óriási tömegre való tekintettel a szokásosnál több biztonsági őr vigyázott a rendre. A plázába bárki bejöhetett, de Margret ékszerboltjába - ami egyfajta műveleti központtá lépett elő - csak egy különleges belépővel lehetett bejutni.

Az est első részében még csak a háttérben játszott a Tralse, miközben az emberek kötetlenül beszélgettek, és mindenfélét kérdeztek tőlem. Nem értettem, miért, de a jelek szerint mindenki Szűz Valt akarta látni. Még a polgármester is eljött, és közölte, hogy jelöltek egy tizenéveseknek adható, jószolgálati kitüntetésre. Egészen elképedtem.

Aztán elérkezett a Szűz márka leleplezésének pillanata. A sajtósok összegyűltek, hogy meghallgassák a beszédeket - rajtam kívül Mr. Cartwright és Mr. Jackson is szólt néhány szót -, és bár már átadtam a bálon összegyűlt pénzt az alapítványnak, mégis legyártottak egy hatalmas csekket, amit jelképesen át kellett nyújtanom Dadának.

Utána következett a sajtótájékoztató, és bár ettől féltem legjobban, végül is nem volt olyan szörnyű. Több kamerát is az arcomba toltak, rengeteg ember bámult, de többnyire ugyanazokat a kérdéseket kaptam, mint az őrület kezdete óta bármikor.

Minden simán ment, amíg egy celebekre specializálódott pletykalap riportere elő nem hozta az elkerülhetetlen Kyle Hamilton-témát.

- Látom, ma este a Tralse játszik - közölte nevetségesen önelégült mosollyal. - Ezek szerint túlzóak a közted és Kyle Hamilton közti viszályról szóló pletykák?

- Milyen viszály? - értetlenkedtem.

Nem bírtam megállni, hogy ne pillantsak Kyle-ra. A srác a szemembe nézett, és tízszer olyan önelégült vigyort villantott, mint előbb a riporter. Kedvem lett volna letörölni a képéről. Na majd meglátjuk, egy perc múlva mennyire lesz elégedett magával, gondoltam dühösen.

- Nem egészen értem a kérdést - feleltem, és újra a riporter felé fordultam. - Nagyon hálás vagyok Kyle-nak, mert senki sem segített többet a „V mint vigyázz a szüzességedre!” és az aszkétakihívás reklámozásában, mint ő azzal a dallal. Nélküle egyikünk sem lenne itt ma este. A Tralse következő klipjében felbukkan a Szűz nyaklánc, ami csodálatos reklámlehetőség. Tulajdonképpen azt is mondhatnánk, hogy Kyle Hamilton a kampányom legnagyobb támogatója. - Ekkor ránéztem, olyan angyali mosollyal, hogy szinte súrolta a gonoszság határát. - Tényleg azt sem tudom, hogyan köszönjem meg!

Minden szempár Kyle felé fordult, és bár a vigyor meg sem rezzent az arcán, a szemében láttam valamit - talán meglepetést, dühöt, vagy azt, hogy kinevet. Nem tudnám megmondani pontosan, de határozottan volt benne valami, és mindjárt eszembe jutott, lehet, hogy óriási hiba volt így felpiszkálni a srácot.

Ő csak körbehordozta a tekintetét a kíváncsi nézők tengerén, aztán egyetlen szó nélkül feljött a pódiumra, ahol álltam. Felgyorsult a szívverésem, ahogy egyre közelebb ért hozzám. A szemébe visszatért az a csillogás, az az állatias fény, amit legutóbb akkor láttam, amikor néhány héttel korábban sarokba szorított a suliban.

Tőlem néhány centiméterre állt meg. Csak úgy dőlt belőle a tesztoszteron, és biztosra veszem, hogy mindenki látta, ahogy felém hullámzik. Megacéloztam magam, eltökéltem, hogy én is olyan magabiztosnak fogok tűnni, mint ő.

Végigsimította a nyakláncomat, és elöntött a forróság, amikor a bőrömhöz ért.

- Tényleg pokoli kár - csóválta a fejét, mire a közönség tagjai közül néhányon felnevettek. Vetett egy pillantást azokra, akik minket fotóztak, és gonosz vigyor jelent meg az arcán. - Igazából van egy módja annak, hogy megköszönd - mondta tisztán és érthetően a mikrofonba.

Mielőtt bármit is felelhettem volna, közelebb húzta az arcomat, és mindenki előtt, többek között a barátom és a CNN szeme láttára olyan szenvedélyesen csókolt meg, hogy kis híján összeestem.

Elfelejtettem a kamerákat, a szüleimet, a kampányt, azt is, hogy példaképként kellene viselkednem… mert abban a pillanatban csak Kyle Hamiltonra tudtam gondolni.

És arra, hogy mindjárt kinyírom.

Ellöktem magamtól, akkora pofont kevertem le neki, hogy belesajdult a tenyerem, és az arcán ott maradt a nyoma. Ezt örömmel láttam.

- Meg ne próbáld ezt még egyszer! - sziszegtem. Csak úgy remegtem a dühtől.

Kyle mosolygott, szemmel láthatóan nagyon örült annak, hogy sikerült felhergelnie.

- Tudod, miért vagy ilyen dühös? - kérdezte nevetve. - Azért, mert élvezted. Mert kívánsz. Meg fogod unni ezt az értelmetlen szexellenes keresztes hadjáratot, Szűz Val, meg fogsz törni, és én nevetek majd a leghangosabban rajtad.

- Disznó! - ordítottam.

- Prűd! - vágott vissza.

- Nem fogok megtörni - közöltem fojtott hangon. Abban a pillanatban született meg a döntés, amely miatt napok óta forgolódtam. - A Nem Mindenki Csinálja alapítvány szóvivője leszek, és mindent megteszek azért, hogy a város, sőt a világ összes lányát rávegyem az önmegtartóztatásra. Ha másért nem, hát azért, hogy többet senkit ne tudj megfektetni!

Kyle keményen, dühösen és gúnyosan bámult rám.

- Sok sikert hozzá - vetette oda, majd levonult a pódiumról, átvágott a tömegen, és a füle botját sem mozgatta a kérdésekre.

17.
A FELHAJTÁS

Nemcsak az országos hírekbe kerültem be - Kyle sokkoló előadásának köszönhetően világszerte híresek lettünk. Egy szempillantás alatt ismertebb lettem, mint egy Kardashian.

Miután Kyle levonult a pódiumról, Mr. Cartwrighték befejezték a sajtótájékoztatót, engem meg közben Darla és Margret visszamenekített az ékszerüzletbe, ahol bezárkóztam az irodába, és vártam, hogy a szüleim értem tudjanak jönni.

A hétvége hátralévő részében nem beszéltem senkivel, nem olvastam e-maileket, nem kapcsoltam be a telefonomat, és a szüleimnek sem engedtem meg, hogy bekapcsolják a tévét. Teljesen elszigeteltem magam a világtól, még egy jó vastag pokrócot is felszögeltem az ablakomra, mert a paparazzók ott táboroztak a ház előtt, és a telefotós objektívjeiktől a zsalu ellenére sem éreztem magam biztonságban.

Hétfőn reggel, suli előtt Cara volt az első, aki bevette magányom erődjét. Meg is lepett, hogy ennyi ideig várt.

- Jöttem volna előbb - magyarázta, miközben felmentünk a lépcsőn a szobámba -, de a szüleid nagyon elszántak voltak, és azt mondták, szükséged van legalább egy napra.

- Ez igaz, de örülök, hogy most már itt vagy.

- Hajói értem, a híradót is sikeresen kizártad?

- Azt igen, de Kyle-t nem.

Kérdőn nézett rám, de én a fejemet ráztam, mintha azt mondanám: „Csak várj!”

Kitártam a szobám ajtaját, hogy ő is szembesülhessen a benti gyalázattal. Szívesen figyelmeztettem volna, de tudtam, erre úgysem lehet felkészülni.

Belépett, és elakadt a lélegzete.

- Azt a rohadt! Ez van vagy tizenöt tucat!

Majdnem eltalálta. Valójában húsz tucat volt. Húsz tucat olyan gyönyörű vörös rózsa, amilyet még életemben nem láttam. Mindent elborítottak, az összes asztalomon, a fésülködőasztalomon, polcomon és az éjjeliszekrényemen nem maradt egyetlen talpalatnyi hely sem. Kétszáznegyven rózsát kaptam - a hálószobám konkrétan virágbolttá változott.

Zach vett a szülinapomra - ami még a szakításunk előtt volt - egy tucat hosszú szárú rózsát, és már az is lenyűgözött, de ez… de ez…

- Őrület - suttogta Cara áhítattal, mintha csak a gondolatomat akarná befejezni.

- Szerintem Huntington Beach összes virágárusának teljes készletét felvásárolta.

Kihúzta az orrát az egyik virágból.

- Mindet Kyle küldte? - Látva, hogy felragyog az arca, felsóhajtottam, mert tudtam, mire gondol. - V.! - sikította. - Ez őrült romantikus! Hogy tudsz rá még mindig haragudni?

A kezébe nyomtam a kártyát, amely a teherautónyi virággal érkezett, és Cara felolvasta:

- „Shane szerint illene bocsánatot kérnem, úgyhogy akkor… Bocsánat, hogy haragszol rám. Szeretettel: Kyle. Ui. Ne izgulj, senkinek sem árulom el, hogy visszacsókoltál.” Tényleg? - kérdezte a barátnőm, de úgy, hogy lélegzetvételnyi szünetet sem tartott.

- Micsoda?

- Visszacsókoltad?

- Nem - feleltem.

Cara összefonta a karját, és várta az igazat.

- Nem! - erősködtem, mire felvonta a szemöldökét. - Nem tudom, oké? Lehet. Letámadott! Reflex volt!

- Aha. - Ravaszul mosolygott, ami kicsit sem tetszett. - Egyet árulj el: olyan szexi volt, mint amilyennek látszott? - Előhúzott a táskájából egy halom bulvárlapot, és odaadta őket. - Csak mert úgy tűnt, kis híján lángra kaptok.

Lehet, hogy így volt, de ha igen, sosem vallottam volna be Carának. Kyle-nak meg végképp nem.

Átnéztem a lapokat - mindegyik címlapon a történetem virított. A legtöbb fotón a csók szerepelt, de az egyiken a pofon. Jó kép volt, Kyle-nak nagyon megalázó, úgyhogy az ajkam mosolyra húzódott, Cara meg vihogott.

- Nekem is az a kedvencem.

- Szerintem bekereteztetem.

A barátnőm kicsit kirángatott a sötét hangulatból, és egy darabig pletykalapokat meg magazinokat olvasgattunk. Amikor el kellett indulnunk a suliba, még mindig ott állt egy csapatnyi lesifotós a ház előtt, és amint kiléptünk, egy részük azonnal bekapcsolta a kameráját, a többi meg lelkesen fotózni kezdett. Közben kérdéseket kiabáltak, de nem voltam hajlandó felelni.

Cara a kocsija mellett megállított, és a firkászok felé fordított. Elállták a felhajtót, így nem tudtunk elindulni.

- Csak mosolyogj! - súgta, mire a kedvéért erőltetetten elmosolyodtam. Ekkor azt kiáltotta: - Na jó, készüljenek azok a hülye képek, aztán húzzanak az utunkból! Szívbaj nélkül áthajtok bárkin, aki miatt elkésünk a suliból. Én nem megyek büntibe maguk miatt.

A riporterek nevettek, lőttek még pár fotót, aztán félrehúzódtak, hogy utat engedjenek nekünk.

- Mondtam már, mennyire szeretlek? - kérdeztem Carát. - Nagyon köszönöm, hogy a legjobb barátnőm vagy! Komolyan mondom, nélküled nem élném túl.

Szerettem volna oldani a feszültséget, amelyet a Robin-nal kialakult barátságom keltett köztünk. Cara jól tudta ezt, és bár még nem bocsátott meg egészen, vonakodva rám mosolygott.

- Te vagy a csajszim, V. - felelte. - Te is tudod.

Így volt, és miután egész héten testőrt játszott mellettem, fogalma sem lehetett, milyen hálás voltam neki.

Nem tudom, ki idegesített jobban: a paparazzók vagy a Huntington gimi diákjai. Csak egy kis nyugalomra vágytam, de hiába. Még a tanárok is félrevontak, ha összefutottunk a folyosón, ráadásul olyanok is, akik soha nem tanítottak.

Péntekre kicsit javult a helyzet. Lassan megszoktam az új életemet, amelyhez új barátok, új pasi és egy falkányi idegesítő rajongó is járt. Cara minden reggel értem jött, de délután már Robin vitt haza, mert a honlappal is foglalkoznunk kellett.

Cara nem volt hajlandó ott maradni, pedig felajánlottuk, hogy dolgozzon velünk, de legalább arra rávettem, hogy ő is a menők asztalánál ebédeljen. Szerette volna, ha továbbra is csak kettesben eszünk, ahogy mindig, de mindketten beláttuk, hogy jobb, ha Stephanie társaságával ülünk.

Az iskola elfogadta a társadalmi státuszom hirtelen megváltozását, és mivel a menők érinthetetlenek, a rajongóim nem mertek a közelembe jönni, ha velük voltam. Ráadásul Jeff és Mason eleget poénkodott ahhoz, hogy én sose kerüljek szóba. Egyszerűen a barátaim lettek, mint Robin, és ahogy Cara mindig is az volt.

Lassan már csak ebédnél éreztem magam legalább részben normálisnak, az lett a menedékem. Egyáltalán nem meglepő, hogy Kyle Hamilton éppen ezt az időpontot választotta arra, hogy újra fenekestül felforgassa az életemet.

Azonnal tudtam, hogy ő az, amikor az ebédlőt betöltötte a visítás és kiabálás. Eltartott néhány percig, mire átverekedte magát a megrészegült tinilányok seregén, de amikor a diákoknak feltűnt, hogy felém tart, szétváltak előtte, mint a Vörös-tenger, mert nagyon kíváncsiak voltak, ezúttal milyen drámának lehetnek szemtanúi.

Isaac védelmezőén átkarolt, de Cara magamra hagyott a szükség órájában, mivel Shane is Kyle-lal tartott, és egész héten nem látták egymást.

- Kicsim! - A barátnőm úgy vetette rá magát, mint egy tüzelő szuka. - Mit keresel itt?

De a srácnak nem maradt ideje felelni, mert már smároltak is.

Kyle olyan lazán dobta le magát mellém, Cara helyére, mintha mindennap ott ebédelne. Háttal ült a padon, könyökével támaszkodott az asztalra, és hosszú lábát kinyújtotta.

Meglepetésem láttán elmosolyodott.

- Hiányoztam?

Amikor magamhoz tértem a sokkból, összeráncoltam a homlokom.

- Ha azért jöttél, mert személyesen szeretnél bocsánatot kérni, hidd el, teljesen felesleges. Megkaptam az üzeneteidet, mind a kétszáznegyvenet. A szobámban több a virág, mint A Nagy Ő rózsaceremóniáján.

Pimasz mosolyát meglepetés váltotta fel.

- Az összes virágot a szobádba tetted?

Elpirultam - Igen, mindet odatettem. Utáltam volna bevallani, de nagyon tetszettek, és hízelgő volt ez az eltúlzott gesztus.

Kyle nevetve húzta végig az ujját lángoló arcomon.

- Nagyon szexi vagy, amikor elpirulsz, Val.

Felzaklatott az érintése, úgyhogy ellöktem a kezét, és Isaachez bújtam, hogy egyértelmű legyen, vele vagyok.

- Mit keresel itt, Kyle? - csattantam fel.

Elvigyorodott, és lecsapott elém egy darab papírt. Valami lista volt, és a Pokoli kár állt az első helyen.

- Csak gondoltam, érdekelni fog, hogy már nem vagyok egyslágeres sztár.

Vagyis az új szám a slágerlisták élére tört - nos, nem lepődtem meg.

- Gratulálok.

- Aztán még… - Egy másik papírt vetett elém, amely első ránézésre szerződésnek tűnt. - Most írtuk alá az új lemezszerződést. - Mennyire önelégült volt! - Úgy néz ki, megkapod azt a második albumot, amire annyira vágysz.

- Kérlek, mondd, hogy ezzel együtt jár egy hosszú, világ körüli turné is, ami miatt sajnos hónapokra el kell utaznod.

Leolvadt az arcáról a mosoly. Szóval a jelek szerint ráéreztem, mivel lehet felpiszkálni.

- Az lesz a címe, hogy „Letepert szűz - Val tiszteletére”.

Kizárt, hogy tényleg ezt a címet válassza, valószínűleg csak ki akarta provokálni, hogy kikeljek magamból, de én a megnyitó után megfogadtam, hogy soha többet nem húz fel.

- „Letepert szűz” - mondtam, mintha ízlelgetném a szavakat, aztán széles, vidám mosolyt villantottam rá. - Tetszik, nagyon kreatív, és izgalmas, hogy albumot csináltok a tiszteletemre. Kösz, Kyle, igazán hízelgő.

Egészen idáig mindenki döbbent csöndben figyelt minket, de Stephanie és Lacy most elnevette magát.

Kyle rájuk pillantott, aztán halk káromkodással felállt, és egy DVD-t hajított a papírokra.

- Elhoztam neked a klipet is - közölte, majd azt morogta az orra alatt: - Csak tudnám, minek töröm magam…

Úgy láttam, felbosszantottam. Ha nem vettem volna biztosra, hogy kizárólag azért jött el egészen Huntington Beachig, hogy személyesen dörgölhesse az orrom alá a sikerét, még rosszul is éreztem volna magam, amiért olyan barátságtalan vagyok vele. De megbántott arckifejezése miatt erőt vettem magamon, és nem sértegettem tovább.

- Kösz, Kyle. Nem kellett volna, de azért köszönöm. Anyu már alig várja, hogy megnézhesse, pont erről kérdezgetett pár napja.

- Anyukád? - Kyle dühösnek tűnt. - Te nem várod, hogy lásd? Ez a te dalod, neked írtam!

Mögöttünk több lány is felsóhajtott.

- Őszintén? Nem várom különösebben, hogy megnézhessem a klipet, mivel a dal már a képek nélkül is éppen elég megalázó, köszönöm szépen.

- Megalázó?

- Én nagyon várom már! - szólt Cara vidáman, mert látta, mennyire kiakasztottam Kyle-t.

- Én is! - csatlakozott Olívia. - Val, ma este nézzük meg mind együtt, szervezzünk egy bulit! Végül is ez Cara első színészi alakítása, úgyhogy megérdemel egy partit. A szüleim egész biztosan megengedik. Kyle, ti is eljöhetnetek Shane-nel!

Erre mindenki felkapta a fejét, még Kyle is, de én nem úgy képzeltem el a péntek estémet, hogy Olívia Lewisszal és Kyle Hamiltonnal bulizom, és együtt ünneplem velük a dalt, ami arról szól, Kyle mennyire le akar fektetni.

- Bocs, Olívia - vágtam rá -, Isaackel már más terveink vannak.

- Mi meg velük megyünk - fordult Cara Olíviához, magára és Shane-re utalva. - De én, ellentétben Val-lel, nem sajnálom, hogy lemaradok egy buliról, amin te is ott leszel.

Olívia alig hallhatóan szidta a barátnőmet, Kyle meg Shane- hez fordult.

- Te most komolyan Val-lel és a nyomival töltöd az estét?

Elborult az agyam.

- A nyomival?! Ő is itt ül, te bunkó!

Fel akartam pattanni, de Isaac erősen magához szorított.

- Val, semmi baj, ne figyelj rá!

Shane vállat vont.

- A csajom legjobb barátnője, és addig jó, amíg a nőd boldog.

Cara arca csak úgy ragyogott.

- Ez így van - gügyögte, és megint megcsókolta a pasiját. - Nyugi, megkedveled Isaacet, ő is olyan cuki, mint te.

Kyle kezében volt még egy papír, de azt teljesen összegyűrte, amikor ökölbe szorult a keze, aztán bevágta a legközelebbi kukába, miközben kiviharzott az ebédlőből.

Az egész iskola nézte, ahogy elmegy, és a lányok egyrészt csodálták, másrészt nem akarták elhinni, hogy így lekoptattam. A jelek szerint a világon egyetlen csaj sem értette, miért kosarazom ki folyton.

A hátam mögött Shane felsóhajtott.

- Akkor most megpróbálom menteni a menthetőt. Este találkozunk, kicsim. - Kibontakozott Cara öleléséből, és odabiccentett Isaacnek és nekem. - Melnél a Sunseten?

Összenéztünk, és Isaac bólintott.

- Hatra ott vagyunk.

Mire véget ért az utolsó óra, a média tele volt Kyle látogatásának hírével, és a lesifotósok újult erővel tértek vissza. Iskolatársaim, akik sokan kamerás mobilok boldog tulajdonosai, szívbaj nélkül kiadtak a pletykalapoknak.

Akkora őrület volt, hogy változtatnunk kellett az eredeti tervünkön, mert mire odaértünk Mel étterméhez, kitudódott, hogy oda tartunk, és óriási tömeg verődött össze előtte lesifotósokból és a Tralse rajongóiból, akik mind abban reménykedtek, hogy szemtanúi lehetnek a legújabb Kyle Hamilton-Szűz Val-balhénak. Végül Jerry vendéglőjében kötöttünk ki, de ennek is híre ment, úgyhogy hamarosan csoportosulás támadt az ablak előtt, amely mellett ültünk.

Időnként valaki felsikoltott:

- Imádlak, Shane!

Erre a srác mindig udvariasan bólintott, aztán, mintha emlékeztetni akarná a rajongóit, hogy már foglalt a szíve, magához húzta Carát, és csókot nyomott valamelyik testrészére. Nem szívesen mondok jót egyetlen zenészről sem, de be kell látnom, kedves volt a sráctól, hogy biztosította Carát, sokkal fontosabb számára, mint a rajongói.

Shane rajongói is odavoltak Caráért, és ahányszor a srác hozzáért, megrészegült sikolyok és kiáltások hangzottak fel:

- Cukik vagytok együtt!

- Tökéletes pár!

Láttam Carán, hogy örül ennek. Ha más jó nem is származott ebből az egész Tralse-féle felfordulásból, legalább a legjobb barátnőmre rátalált a szerelem.

Egy különösen lelkes rajongó láttán a homlokomat ráncoltam, és felsóhajtottam:

- Gyerekeket akarnak szülni neki - fordultam Carához, miközben Shane-re mutattam -, de ő csak téged lát, és mégis imádnak. Ez hogy van?

Shane nevetett.

- Azért imádják, mert én is imádom.

Ettől még jobban elmélyültek a ráncok a homlokomon.

- Akkor engem azért utálnak, mert Kyle is?

- Kyle nem utál téged.

Shane ezt olyan egyszerűen jelentette ki, hogy nehéz lett volna nem elhinni. Amikor felpillantott, és észrevette, hogy az állítása magyarázatra szorul, letette a villáját, és figyelmesen nézett rám.

- Kyle nem utál - ismételte meg -, éppen ellenkezőleg, és ezért dühösek rád a rajongói.

- Nem tudlak követni.

- Kyle rajongói ugyanazt szeretnék, mint az enyémek: hogy a bálványuk boldog legyen. Te viszont folyton feldühíted.

- Ha mást sem csinálok, akkor legjobb, ha veszi a lapot, és keres magának egy olyan lányt, aki mellett boldog lehet.

- Látod, épp ez a baj - sóhajtott a srác. - Már megtalálta azt a lányt, aki mellett boldog lehetne.

Vártam a folytatást, és amikor leesett, mire gondol, döbbenten pislogtam.

- Engem? - hitetlenkedtem. - Az lehetetlen, alig ismer!

- Elég mély benyomást tettél rá, amikor először találkoztatok - ugratott Shane.

Isaac elnevette magát. Nem rajongott annyira a nyilvánosság előtti ölelkezésért, mint Caráék, ezért meglepett, hogy jó szorosan magához vont, és elöntött az öröm, amikor szemérmes csókot nyomott a számra.

- Az már biztos, hogy elsőre elég jó benyomást teszel.

Shane bólintott.

- Lehet, hogy Kyle nem tudja, mit szeretsz és mit nem, de azt könnyű megítélni, milyen ember vagy, és őt pont ez vonzza. Nagyon sok bennetek a közös, tudod?

- Kikben? - kapta fel a fejét Cara.

- Valben és Kyle-ban.

- Már bocs, de én nem vagyok egoista hímringyó.

- Viszont magabiztos és elszánt vagy. Amikor aznap este odajöttetek a klubba, nemcsak hogy kiálltai magadért Kyle-lal szemben, hanem olyan dolgokat mondtál neki, amiket rég hallania kellett volna. Már vagy egy éve szó volt róla, hogy megcsináljuk a második lemezt, de sosem lett belőle semmi, mert Kyle nem tette oda magát. Tudod, ő nemcsak a szövegírónk, hanem a Tralse lelke. Mindig is az volt. Az elején mindenkitől azt hallottuk, sosem lesz belőlünk sikeres banda, ezért Kyle mindent elkövetett, hogy bebizonyítsa az ellenkezőjét. Olyan ereje van, amivel számolni kell. Amint platinalemez lett az albumunk, és minden az ölünkbe hullott, Kyle leállt. Már nem tett erőfeszítéseket, mert többé senkinek sem kellett bizonyítania semmit. Aztán egy este ránk tört a koncert előtt egy tizennyolc éves szűz, és a képébe vágta, hogy csak egy kiégett, iskolázatlan, egyslágeres sztár, akinek sosem lesz normális kapcsolata.

Elvörösödtem, amikor Isaac felém fordult, és egyre magasabbra szaladt a szemöldöke.

- Durvábbnak állítja be az egészet, mint amilyen volt - mentegetőztem.

Cara elnevette magát.

- Nem, ez nem igaz.

- Tényleg nem igaz - helyeselt Shane. - Ha nem lett volna olyan durva, nem lett volna ekkora hatással Kyle-ra. Két éve nem írt egyetlen dalt sem, de amióta te felbukkantál, három lemezre való ömlött ki belőle.

Mintha egy rólam szóló szám nem lenne elég baj.

- Háromlemeznyi?!

- Minimum - bólogatott Cara. - Párat már hallottam is, és jók.

Leküzdöttem az ingert, hogy felsóhajtsak.

- Abban biztos vagyok, végül is tagadhatatlan, hogy Kyle tehetséges. De miért pont nekem kell őt megihletni?

- Minden művésznek szüksége van múzsára - közölte Shane. - Ma a tárgyalás után egyenesen a sulitokba ment, olyan izgatott volt, hogy minél előbb megmutathassa, mit ért el neked köszönhetően.

Felhorkantottam:

- Azért jött oda, hogy az orrom alá dörgölje.

- Akkor is azt akarta, hogy tudj róla - vonta meg a vállát Shane. - Kyle Hamilton nem szokta törni magát azért, hogy lenyűgözze a csajokat, végül is nincs rá szüksége, de miután megvolt a tárgyalás a lemezkiadó céggel, egyenesen hozzád sietett, mert azt akarta, hogy büszke legyél rá.

Ettől leesett az állam, és összerándult a gyomrom, bármennyire küzdöttem ellene. Rettenetesen éreztem magam amiatt, ahogy bántam vele.

- Az egész lemezszerződést neked köszönhetjük - folytatta Shane. - A megnyitód után Kyle berontott a kiadónk irodájába, és követelte, hogy elkészíthesse a második albumot. Közben rólad motyogott, azt hajtogatta, olyan szexi albumot csinál neked, hogy fizikai fájdalmat fog okozni, ha vissza akarod utasítani őt.

Kis híján félrenyeltem.

- Mi van?

Shane elvigyorodott.

- Lássuk he, Val, inspirálod a srácot.

Isaac büszkén húzott még közelebb magához.

- Látod? Ha Kyle Hamiltont inspirálni tudod, akkor bárkit. Csodálatos szóvivő leszel.

Ezen elmosolyodtam. Másnap kellett fotózásra mennem a Nem Mindenki Csinálja alapítványhoz, és a következő héten fogok először beszédet tartani középiskolásoknak. Már napok óta teljesen kivoltam attól, mit mondjak, de Isaac elképesztően elszántan támogatott.

- Viszont - fordult most Shane-hez, miután gyors csókot nyomott az arcomra - jó lenne, ha te meg arra inspirálnád a haverodat, hogy szálljon le a barátnőmről.

A „barátnőjéről” - ezt a szót még sosem mondta ki, és az, hogy most igen, megmelengette a szívem. Tudtam, hogy együtt vagyunk, de azért mégis jó érzés volt az ő szájából hallani.

- Bocs, haver - felelte Shane kicsit feszengve. - Megértem, hogy nincs kedved úgy végigülni egy vacsorát, hogy közben végig arról beszélünk, mennyire bele van esve a csajodba egy másik srác, de Kyle a barátom, és megígértem neki, hogy szólok pár jó szót az érdekében.

Annyira elvörösödtem, hogy úgy éreztem, belepusztulok.

- Oké - morogtam -, most már túl is teljesítetted szárnysegédi kötelességedet, szóval lapozhatnánk?

Ekkor valaki felsikoltott, és felvillant egy vaku az ablakunk előtt.

- Mi lenne, ha elhúznánk innen? - sóhajtottam fel. - Üljünk be egy moziba, vagy menjünk valami más szép, sötét helyre, ahol senki sem lát meg minket.

Shane kipillantott az ablakon, és elnevette magát.

- Nyugi, Val, hamar vége lesz a felhajtásnak. Egy héten belül kiderül valami celebről, hogy evési rendellenessége van, vagy válási botrányba keveredett, és akkor a te nemi életed már senkit sem fog érdekelni.

Nagyon-nagyon reméltem, hogy igaza van.

18.
A SZAKÍTÁS

Teltek a hetek, múltak a hónapok, de Shane jóslata nem vált valóra, nem csitult körülöttem a felhajtás, és erről kizárólag Kyle tehetett. Mániájává vált a „viszályunk”, és ha csak lehetősége nyílt rá, szóba hozta. Mivel a Tralse második albuma őrületesen sikeres lett, ez gyakorlatilag azt jelentette, hogy a frontemberük állandóan rólam beszélt.

Az elején volt egy időszak, amikor kicsit lenyugodtak a kedélyek, de aztán megjelent a lemez, és Kyle interjút adott egy késő esti beszélgetős műsorban, ahol bejelentette a világnak, hogy személyesen nekem (és a virgácsaimnak) dedikálja az albumot, mert minden dal írása közben én jártam az eszében. Ebből a pletykalapok mindenféle sztorikat kreáltak, mert az említett számok közt egészen mocskosak is akadtak, mások dühösre sikerültek, és volt köztük néhány ízig-vérig romantikus dal.

A jelek szerint összetett személyiségzavart váltottam ki Kyle Hamiltonból.

De egy dologban igaza volt, az album szexi lett. Ha nem tudtam volna, ki írta, és kiről szól, én is úgy olvadoztam volna tőle, mint a világ összes többi csaja.

A címe Sz mint szex lett, ami azért sokkal jobban hangzott, mint Kyle eredeti ötlete, a „Letepert szűz”, de ettől még nekem szánt szúrás volt. Mondanom sem kell, a média remekül szórakozott rajta.

A lesifotósok mindenhová követtek, és folyton azt akarták, nyilatkozzak valamit arról, amit Kyle legutóbb mondott. Nagyon igyekeztem nem bekapni a csalit, de mivel a legjobb barátnőmet le sem lehetett vakarni a srác legjobb barátjáról, és Kyle mindent elkövetett, hogy véletlenül összefussunk, folyton az lett a vége, hogy csak olajat öntöttem a tűzre. Senki sem tudta Kyle-nál jobban, hogyan kell engem úgy istenigazából feldühíteni. Valahányszor csak egy helyiségben kellett lennem vele, elveszítettem a türelmemet, és a veszekedéseinket mindig gondosan felvették.

Mivel nem voltam hajlandó bulvárt olvasni, általában én tudtam meg utoljára, milyen dráma játszódik éppen a szappanoperába illő életemben. Mint például akkor, amikor Zach vádaskodásai címlapra kerültek.

Éppen az iskola adminisztrációs irodájából jöttem egy megbeszélés után, és szerettem volna eljutni az ebédlőbe, amíg még tartott az ebédszünet, amikor körülvett egy csapat tizenegyedikes lány, akiket látásból ismertem - a pomponcsapat tagjai voltak.

- Ott van! - sziszegte egyikük, mire mind belemásztak a képembe.

- Mekkora ribanc vagy! - ordította egy másik. - Hogy tehettél ilyet Sophiával?

Az ég felé fordítottam a tekintetem, és felsóhajtottam:

- Nekem erre most nincs időm. - Megdörzsöltem lüktető halántékomat, és arra a lányra néztem, aki a csapat vezetőjének tűnt. - Fogalmam sincs, ki az a Sophia, és bármit mondott is rólam Kyle, az hazugság, oké? Megbeszéltük? Bocs, szívesen csevegnék még veletek, de sietek.

- Ne olyan hevesen, kisanyám! - lépett elő egy nagyon magas csaj, aki amazonnak is beillett volna. Nem csinált titkot belőle, hogy legszívesebben péppé verne. - Sophia a legjobb barátnőm, és ez nem hazugság! - Egy magazint tolt a képembe, és abban a pillanatban minden tennivalómról megfeledkeztem.

Már megtanultam, hogyan küzdjem le a könnyeket, de lehetetlenség lett volna eltitkolni az érzéseimet, amikor megláttam azt a címlapot. A rajta virító képet Cara készítette, több mint egy évvel korábban, kempingezés közben. Zachkel és néhány barátjával voltunk ott. A következő felirat ordított fölötte: „»Lefeküdtem Szűz Val-lel!« - A volt barát kitálal a forró légyottról és a hírhedt jó kislányról.” Alatta, kisebb betűvel szedve ez állt: „A rockisten, Kyle Hamilton reagál a sokkoló hírre!” És mellette a látszólag elkeseredett Kyle fotója.

Jól ismertem azt a kempingezés képet, és addig a pillanatig szerettem is.

Zachkel nem sokkal korábban jöttünk ki a vízből, kifeküdtünk a napra száradni, de aztán mégis fáztunk, ezért magunkra húztunk egy pokrócot. Zach tett valami béna megjegyzést, olyasmit, hogy csak egy másik test melege mentheti meg a teljes kihűléstől, és magára húzott. Nevettem, ő megcsókolt, és Cara ekkor lőtte a fotót.

Hírhedt kép lett a baráti társaságunkban, mert pánt nélküli fürdőruha volt rajtam, és a takaró miatt abból a szögből, ahol Cara állt, csak egészen kevés látszott belőle. Tulajdonképpen úgy tűnhetett, hogy Zachkel meztelenül fekszünk a pokróc alatt.

Pedig nem.

Az egész kempingezés alatt addig az egyetlen csókig jutottunk, és külön sátorban aludtunk.

- Ez több mint egy éve készült - nyögtem ki bénultan -, és fürdőruhában voltunk.

- Persze, te hazug!

- Csaló vagy!

- Mindenkit becsaptál!

- Kurva!

- Ribanc!

- Pasitolvaj!

A pomponlányok igen vulgáris beszólásai kísértek, miután otthagytam őket, de nem érdekelt. Nem ismertem őket, és nyilvánvalóan ők sem ismertek engem. Nem a sértegetés fájt, hanem az borított ki, hogy összesen három embernél volt egy- egy darab abból a képből, és csak úgy juthatott el a bulvárlapokhoz, ha Zách odaadta nekik a sajátját. Abban holtbiztos voltam, hogy nem Carától, és nem is tőlem került ki.

Néhány mély lélegzetvétel után beléptem az ebédlőbe. Korábban elhatároztam, nem engedem, hogy Zách újra megbántson, de miután ez a terv bedőlt, azt még megígérhettem magamnak, hogy ezúttal nem fogok nyilvánosan kiborulni, amiért összetörte a szívemet.

Azt hittem, mindenki rögtön elhallgat majd, amint meglát, de a jelek szerint a legújabb botrány híre még nem ért el hozzájuk. A Huntington gimi ebédlőjében a megszokott mederben folyt az élet.

A barátaim éppen Mason valamelyik poénján nevettek, és ez könnyeket csalt a szemembe. Az ő asztaluk volt a menedékem, és az ott ülők a támaszaim ebben az őrületben, rájuk stabilan számíthattam. Most is szükségem volt rájuk, főleg Carára. Ő biztos nevetett volna az újságban megjelent képen, és megnyugtatott volna, hogy nem nagy ügy, észre sem veszem, már el is felejtette mindenki. Én pedig hittem volna neki. De előbb meg kellett tennem valamit.

Körülnéztem a diákokkal teli teremben, és amikor megtaláltam, akit kerestem, megacéloztam magam. Igyekeztem nem túlságosan felhívni magamra a tömeg figyelmét, miközben odasétáltam Zachhez. Nem akartam nagyjelenetet rendezni, de muszáj volt valamit mondanom, nem hagyhattam szó nélkül, amit tett.

Odaértem mögé, és ahogy ott álltam, a barátai sorra elhallgattak, amint észrevették. Zách nézett fel utolsóként.

- Val? - szólt meglepetten. - Mi az?

Leesett az álla, amikor odadobtam elé a magazint.

- Tudod, Zach - kezdtem, és kedvem lett volna vállon veregetni magam, amiért olyan nyugodt a hangom. - Azt hittem, annál jobban senki sem törheti össze a szívem, mint te a szakításkor. A sors iróniája, hogy végül mégis pont neked sikerült újra megtenned.

-Val…

- Minden egyes interjúban mindig megvédtelek, nyilvánosan bocsánatot kértem tőled, és bevállaltam, hogy mindketten hibásak vagyunk a szakításunkban. Azt mondtam a világnak, hogy nem vagy rossz srác, annak ellenére, mennyire megbántottál. - Mély levegőt kellett vennem, mert már remegett a hangom. - Jó eséllyel mindent tönkretettél, amiért az idén megdolgoztam, és valószínűleg annyira bemocskoltad a nevemet, hogy többé lehetetlen lesz tisztázni. Nem tudom, mivel érdemeltem ezt ki, de szeretném, hogy tudd, sikerült, jobban fáj, mint képzelnéd. Remélem, megérte.

Az asztalnál ülők megnémultak a döbbenettől, és tátott szájjal bámultak, miközben elfutotta a szememet a könny. Megfogadtam, hogy nem fogok sírni, de minden erőfeszítésem ellenére kicsordult néhány könnycsepp. Igyekeztem kecsesen letörölni, aztán hátat fordítottam a közönségemnek.

Pár lépést tettem csak, amikor Zach utánam kiáltott. Még azt is hozzátette, hogy „légy szíves”, amikor arra kért, menjek vissza, és beszéljük meg. A lelkem mélyén oda akartam menni hozzá, de képtelen lettem volna beszélni vele. Biztos, hogy összeomlottam volna, és arra nem voltam hajlandó.

Nem törődtem Zachkel, inkább ragyogó, vidám mosolyt erőltettem az arcomra, mielőtt csatlakoztam a barátaimhoz. Amikor Isaac magához húzott, és megcsókolt, Zách végre elhallgatott.

- Az életem - kezdtem, miközben elővettem az ebédemet a hátizsákomból (Isaac egyből kiszimatolta a mogyoróvajas sütit, amit anyu külön neki csomagolt) - hivatalosan is kész bolondokháza!

- Hol voltál? - kérdezte Stephanie. - Nem jöttél órára, pedig kölcsön akartam kérni a törijegyzeteidet. Eric szerint dolgozatot írunk.

- Csak próbáltam rendezni a káoszt, amivé az életem változott.

Áttúrtam a hátizsákomat, és a kezembe akadt egy doboz fájdalomcsillapító, úgyhogy be is kaptam egy szemet, mert egyre erősödött a fejfájásom, aztán odaadtam Stephanie-nak a törifüzetemet.

- Hú, köszi! Átismételjük gyorsan az anyagot óra előtt?

- Nem lehet - vágtam rá két falat között. Igyekeztem olyan gyorsan felfalni az ebédemet, ahogy csak bírtam. - Whittierbe kell mennem, mert előadást tartok egy helyi gimiben. Már csak tizenöt… - az órámra pillantottam, és javítottam magam: - tíz percem van indulásig.

- Bakker! - ráncolta a homlokát Mason. - Nekem is kell egy jó ügy, ami miatt csomót lóghatok a suliból.

- Hidd el, sokkal nagyobb szívás, mint képzeled. Ugyanúgy meg kell csinálnom minden sulis feladatot, csak most a szabadidőm megy rá. Olyan, mintha lenne egy halom pluszházim.

- Az tényleg szívás.

- Utána visszajössz a suliba? - kérdezte Cara. - Ma este meghallgatásom lesz, és anyu előtte elvisz manikűr-pedikűrre. Jöhetnél te is, rád férne egy kis lazulás.

- Jó lenne - feleltem -, de megbeszélésem lesz Margret-tel és az ékszergyártókkal. Olyan jól megy a Szűz márka, hogy felajánlották, bővítik a kollekciómat. Kipróbálhatok néhány olyan ékszert, ami független a kampányomtól.

Mindenki kórusban gratulált, és Isaac átölelt, majd csókot lehelt a nyakamra.

- Azért este el tudsz jönni a meccsemre?

Megráztam a fejem.

- Sajnálom, tudod, hogy sosem hagyok ki egyet sem, de muszáj elmennem a végzős bál szervezőbizottságával helyszíneket nézni. A következőn viszont ott leszek, esküszöm!

- Hé! - tiltakozott Cara. - Nem is tudtam, hogy ma választunk helyszínt!

- Azért, mert az utolsó két megbeszélésre nem jöttél el - magyarázta kajánul Olívia. - Már kijelöltük a szervezőbizottságot.

- De még csatlakozhatsz - tettem hozzá gyorsan, amikor észrevettem, mennyire megnyúlt Cara arca.

- Aha - mondta -, de ki lett az elnök?

Ha az arckifejezésemből nem találta volna ki, Olívia önelégült mosolya biztosan segített neki.

- Te Olivia Lewis kezébe helyezted a bálunk sorsát?! - visított fel Cara.

- Nem egyedül én - védekeztem. - Az egész diákönkormányzat megszavazta. De most őszintén, Olívia nagyon jó munkát végez. Már feldobott egy-két szuper ötletet, és kellett egy megbízható ember, aki hajlandó annyit dolgozni ezen a témán, amennyit muszáj, mert Eric és én nagyon elfoglaltak vagyunk.

Cara úgy nézett rám, mintha elárultam volna. Miután elmúlt az első döbbenete, megharagudott. Nem volt kedvem veszekedni vele, ezért témát váltottam:

- Hallottátok a legújabb őrült hírt?

- Van még valami? - kérdezte Lacy és Stephanie egyszerre.

Bólintottam.

- Azért késtem, mert az igazgatónál voltam. Filmesek jöttek, és arról beszélgettünk, hajlandó lennék-e eladni a történetem jogait. Csak most tudtunk úgy találkozni, hogy a szüleim is ott legyenek.

Mindenkinek elakadt a lélegzete, egyikük félrenyelt, aztán kitört az őrület.

- A megfilmesítési jogokat? - kérdezte Isaac jóval kevésbé lelkesen, mint a többiek.

Bólogattam.

- Úgy néz ki, az Sz mint szűz mozifilm hamarosan megérkezik valamelyik kisebb kábelcsatornára.

Mindenki nevetett, és újból gratuláltak, Isaacet kivéve. Ő még mindig a homlokát ráncolta.

- De szeretnéd, hogy filmet forgassanak rólad? - kérdezte. - Tényleg szükséged van ekkora hírverésre? így is elég zaklatott az életed.

Imádni való volt, hogy ennyire aggódik.

- Igaz - sóhajtottam -, nem is ugrálok örömömben…

- De azért igent mondtál, ugye? - vágott a szavamba Cara. Ez a sürgetés lebuktatta.

- Te már tudtál róla - állapítottam meg.

- Tegnap este beszélgettek erről a srácok - ismerte be szégyenlősen.

A fogamat csikorgattam, amikor elhagyta a száját a „srácok” szó. Cara és Shane még mindig undorítóan szerelmesek voltak egymásba, és mivel Shane folyton a Tralse-szal volt, Cara is állandóan velük lógott. Kyle most már olyan volt neki, mint egy családtag. Ha nem foglalt volna le annyira a magam dolga, meg is sértődöm, hogy a legjobb barátnőm több időt tölt a legnagyobb ellenségemmel, mint velem.

- És a Tralse honnan tudta meg?

- Őket is ugyanazok hívták fel, akik téged, mert ha rábólintasz, szeretnék használni a banda nevét, és a Pokoli kár is elhangozna a filmben.

- Nem hiszem el, hogy előbb tudtad meg, mint én!

Cara csak megvonta a vállát.

- Te, Val, ez a film… - kezdte óvatosan Isaac. - Biztos, hogy igazán akarod?

Nagyot sóhajtottam.

- Nem mondhatnám.

- De azért belemész, ugye? - reménykedett Cara. - Val, meg kell engedned, hogy megcsinálják! Óriási lehetőség lenne a srácoknak!

- Semmit sem kell megtennie - mormolta Isaac. - Ami jó Kyle Hamiltonnak, az nem feltétlenül jó Valnek.

- De ez neki is jó! - vágta rá fölényesen Cara. - Megérdemli, mert egész évben kidolgozza a belét, és hála neki a Nem Mindenki Csinálja alapítvány mellett más szervezetek is csatlakoztak a „V mint vigyázz!”-hoz. Vallási csoportok, AIDS- szervezetek… Egy csomó ember benne van. Ez már nem is kampány, hanem mozgalom.

- Tudom - morogta Isaac. - De minek neki még egy film is, ha így a népszerűség okozta problémák…

- A népszerűség nem okoz problémákat.

- …és a Kyle miatti gondjai csak rosszabbodni fognak?

- A Kyle miatti gondjai? - gúnyolódott Cara. - Mi van, csak nem féltékeny vagy?

- Én? Féltékeny? - döbbent meg Isaac. - Kyle Hamiltonra?

- Igen, rá! Vagy Val népszerűségére. Túltett rajtad, kedves Iskola Sztárja. Fogadd el!

- Srácok, elég már! - sóhajtottam. Cara és Isaac kapcsolata egyre jobban elmérgesedett az elmúlt időszakban, mert a barátnőm folyton Kyle-t védte, és Isaac nála jobban senkit sem utált az egész földkerekségen. - Cara, hagyd békén Isaacet! Csak aggódik miattam. Kyle tényleg gondot okoz, és ha megcsinálják ezt a filmet, csak még jobban elszemtelenedik. - Isaachez fordultam, és a tőlem telhető legőszintébb mosolyt villantottam rá. - De Carának is igaza van, mert a film óriási reklám lenne. Nagyon sok mindent elértünk, de nem mindenki Tralse-rajongó, márpedig rajtuk kívül még nem sok emberhez jutottunk el. Tudod te, hány harmincas-negyvenes nő néz tévéfilmeket? Egészen új korosztályt szólíthatnék meg, ráadásul nagyon fontos csoportot, mert ők a célközönségem anyukái.

- Nem biztos, hogy megéri, Val. Neked is megvannak a határaid. Mi van, ha ez az egész túl sok lesz?

- Attól, hogy te nem bírod kezelni, V.-nek még mehet - csattant fel Cara.

- Cara! - kiabáltam rá. - Fogd be! - Úgy tettem, mintha nem is vettem volna észre a válaszul kapott pillantást, és megszorítottam a barátom kezét. - Semmi baj, Carának igaza van. Nem hiányzott ez az egész, de elbírok vele, és nagyon fontos az ügy szempontjából.

- Biztos? - kérdezte Isaac. Nem örült, de beletörődött.

- Biztos - feleltem. - Minden rendben lesz. Ráadásul - itt játékosan oldalba könyököltem őrült legjobb barátnőmet - beleírhatom a szerződésbe, hogy kizárólag Cara játszhatja saját magát.

Cara szeretett volna haragudni rám, de nem ment neki.

- A mellékszer epet adnád nekem? Ne már! Vagy Szűz Val, vagy senki.

Olívia hangosat horkantott, és erről eszembe jutott, hogy az ebédlő tele van hallgatózó emberekkel.

- Mi olyan vicces? - sziszegte Cara.

- Elképzeltelek a túlbuzgó szűz szerepében - vonta meg a vállát Olívia. - Ironikus.

Rábámultam a legjobb barátnőmre, aki éppen tízszeresen adta vissza a sértést. Amikor befejezte, rám nézett. Hihetetlen, hogy eddig nem vettem észre, pedig olyan nyilvánvaló most, ahogy ott ültünk.

- Nincs rajtad a karkötőd - mondtam, mert mást nem tudtam kinyögni.

Úgy látszik, rosszat szóltam, mert Cara elvörösödött dühében.

- Már hónapok óta nem hordom, Val!

Mintha pofon ütött volna. Szóval megtette, szexeit. A legjobb barátnőm meghozta élete egyik legnagyobb döntését, mégpedig hónapokkal korábban.

Es nekem nem szólt.

- Hogy tehetted? - kérdeztem. Annyira kiborultam, hogy elcsuklott a hangom.

- Jaj, ne! - nevetett haragosan Cara. - Tudtam, hogy ez lesz. Szállj már le a magas lóról, V.!

- Szálljak le a… - Először nem is értettem, mit akar mondani. - Cara, te szexeltél!

Nem akartam kiabálni, de elég rosszul telt az elmúlt negyedórám, és annyi mindentől ki voltam bukva, hogy nem is tudom, melyik probléma okozta az érzelemkitörésemet.

- Igen, Val, tizennyolc éves vagyok, szerelmes a pasimba, akivel majdnem hét hónapja együtt járunk, és lefeküdtünk egymással. Világrengető hír.

- Jó, de nem hiszem el…

- Tudod mit? Nem kell mindenkinek hinnie a hülye kis hadjáratodban! Csak azért, mert te tök értelmetlenül mártírt akarsz csinálni magadból, másnak nem muszáj a puritánok életét élnie!

- Tök értelmetlenül? - hebegtem. - Hülye kis hadjárat? - Annyira elkábított a felgyülemlett düh, ami most kitört Carából, hogy nem is éreztem fájdalmat. - Neked végig ez volt a véleményed?

Dacosan megrántotta a vállát.

- Akkor miért támogattál? - kérdeztem. - Mert nekem köszönheted a rocksztár pasidat meg azt a szerepet a klipben? Meg az ügynöködet? „Jaj, támogassuk Szűz Valt a hülye kis hadjáratában, mert ahányszor Kyle Hamilton megsérti, a pasim albuma megint platinalemez lesz, én meg még híresebb leszek tőle?” Kösz szépen, C.! Azt hittem, a barátom vagy, azt hittem, számíthatok rá, hogy mindig őszinte vagy hozzám. Lefogadom, Kyle-lal a hátam mögött rajtam röhögtök!

- Tudod mit, V.? Néha tényleg nevetek, mert annyira vicces ez a hülye viszályod Kyle-lal. Az egész világ azon röhög, mennyire értelmetlen a kis harcod, mert őrület, mekkora szexuális feszültség van kettőtök közt! Nem is értem, miért tagadod ennyire. Közted és Kyle között tíz perc alatt több a szenvedély, mint Isaackel a kapcsolatotok kezdete óta!

- Hagyd ki ebből a kapcsolatomat, most rólad és rólam beszélünk!

- Miért, mert szexeltem? - nevetett hitetlenkedve Cara. - Tudod, kinek az ötlete volt a srácok albumának címe? Az enyém! Én találtam ki az Sz mint szexet! De neked is van még egy ötletem: „K mint képmutató”! Folyton arról papolsz, hogy mindenkinek meg kell hoznia a saját döntését, de igazából úgy érted, hogy mindenkinek azt kell csinálnia, amit te csinálsz, mindenkinek úgy kell döntenie, ahogyan te döntöttél!

- Ez nem igaz!

- Dehogynem! Azért vagy rám dühös, mert én a szex mellett döntöttem.

Egy pillanatig hallgattam, aztán nagy levegőt vettem. Most rajtam volt a hitetlenkedés sora:

- Cara, azt hiszed, ezért vagyok kiakadva? Mintha nem is ismernél! Lehet, hogy soha nem is ismertél. Nem azért haragszom, mert lefeküdtél a szerelmeddel, csak az fáj, hogy úgy tetted meg ezt a fontos lépést, hogy nekem el sem mondtad! A legjobb barátnőm az egész életét megváltoztató döntést hozott, és ezt nekem Olívia Lewistól kellett megtudnom, az ebédlőasztalnál!

- Legjobb barátnőd? - nevetett keserűen Cara. - Lehet, hogy év elején még az voltam, de már hónapok óta nem vagyunk legjobb barátnők, sőt lassan egyáltalán nem vagyunk barátnők. Kyle Hamilton jobb barátom, mint te.

Összerándultam, mert ez nagyon fájt. Könny szökött a szemembe, és visszavettem a lendületből.

- Hogy mondhatsz ilyet? - kérdeztem erőtlen, remegő hangon.

- A legjobb barátok beszélnek egymással, együtt töltik az idejüket.

- Hogy tölthetnénk együtt az időnket, Cara? Te folyton a Tralse-szál lógsz, a pasidat és a hülye bandáját választottad helyettem!

Cara összefonta a karját. Már nem üvöltött, de azért még dühös volt.

- Mert te nem a „V mint vigyázz!”-t választottad helyettem? Sőt nemcsak helyettem, hanem az összes állítólagos barátod helyett. - Körbehordozta a tekintetét az asztalnál ülőkön. - Tegye fel a kezét, akit Val az elmúlt héten lekoptatott. Nem is, inkább az, akit már ma lekoptatott!

Senki sem szólt egy szót sem, mert nem akartak belekeveredni ebbe a veszekedésbe, de elkomorult az arcuk.

- Állandóan lepattintasz mindenkit, V. Mibe fogadjunk, hogy a holnap estét is elfelejtetted?

Nagyon törtem a fejem, és utáltam, hogy igaza van. Fogalmam sem volt, mit terveztünk másnap estére.

- Tudtam - mondta Cara megvetően. - Holnap lesz a Tralse lemezbemutató turnéjának nyitókoncertje. Király helyeket és VIP-belépőket szereztem mindenkinek, és hónapokkal ezelőtt szóltam neked, még a naptáradba is beirtom.

- Én meg hónapokkal ezelőtt megmondtam, hogy nem megyek el, mert ha Kyle Hamilton ott lesz, én nem. Ez az egy szabályom van, és ezt te is tudod.

- Azt hittem, viccelsz!

- Rosszul hitted. Ahányszor engedtem neked, és találkoztam velük, mindig pellengérre állítottak, és gyűlölöm már az egészet. Minden egyes alkalommal ez volt! Sajnálom, Cara, de nem megyek el a koncertre. Kyle Hamilton úgyis csak azért akarja, hogy ott legyek, hogy megint jól megalázhasson az egész világ szeme láttára, hátha növelheti a lemezeladásait.

- Nem fog, esküszöm! Nem olyan ember! Ha csak öt másodpercre félretennéd az előítéleteidet, te is észrevennéd, milyen édes, és mennyi közös van bennetek. A srácok tudják, hogy nagyban neked köszönhetik a sikerüket, és meg akarják hálálni. Azzal, hogy megosztják veled a nagy napjukat. A koncert után óriási bulit rendeznek a turné indulásának örömére, és te leszel a díszvendég. Minden barátodat meghívtam, hogy jobban érezd magad, még Olíviát is, pedig tudod, hogy szerintem mekkora egy dög! Kérlek, V.!

Mindeközben arra gondoltam, Carát annyira elvakítja a Shane-nel való kapcsolata, hogy észre sem veszi, mi folyik körülötte. Nem hajlandó meglátni, milyen ember Kyle, és milyen a köztünk lévő viszony. Teljesen biztos voltam benne, hogy ha megjelenek a koncerten és a bulin, Kyle úgyis csinál valamit, amitől megint a bulvárlapokban kötünk ki.

- Ezek a srácok a barátaim - folytatta Cara - és Shane a pasim. A holnap este nagyon fontos számukra, ezért számomra is. Ha kicsit is törődnél velem, eljönnél.

Szerettem volna támogatni a legjobb barátnőmet, de nem bírtam már a drámát, főleg most, amikor Zach hazugsága ott virított az ország minden újságosstandján. Kíváncsi lettem volna, Cara látta-e már, és egyáltalán érdekli-e.

- Sajnálom. Képtelen vagyok rá. És ha kicsit is törődnél velem, nem kérnél arra, hogy menjek oda.

- Nos - komorult el Cara arca -, ezek szerint többé nem vagyunk barátok.

Ez a szakítás még rosszabb volt, mint mikor Zachkel mentünk szét. Nem értettem, hogyan bírja ki Cara sírás nélkül, nekem mindenesetre nem ment.

- Akkor nem vagyunk azok - feleltem, és igyekeztem visszafojtani a zokogást.

Isaac átölelt, és én képtelen voltam tovább tartani magam. Megrendülve nézett rám - neki is fájt, ami nekem, és nem tudta, mit mondhatna vagy tehetne, hogy jobb legyen.

- Semmi baj - suttogtam, és arcon csókoltam. - Majd összeszedem magam. - Felálltam, mosolyt erőltettem az arcomra, végignéztem döbbent barátaimon, és igyekeztem észre sem venni, milyen szánakozva pillantanak rám. Az egészet fokozta, hogy nem tudtam abbahagyni a sírást. - Bocs, srácok, mennem kell. Fél óra múlva Whittierben várnak.

Senki sem szólt semmit, Carát kivéve.

-Val!

Most már az ő hangja is remegett. Visszafordultam, és ránéztem. Könnybe lábadt a szeme, pedig sosem láttam sírni, legalábbis őszintén, és ettől még rosszabbul éreztem magam.

- Tudod, miért nem mondtam el? - kérdezte. - Azért, mert arra vártam, hogy végre kettesben legyünk. Nem Szűz Val-lel akartam megosztani egy ilyen fontos dolgot, hanem Valerie Jensennel, a legjobb barátnőmmel. De idővel letettem róla.

Aznap másodszor tört össze a szívem.

- Sajnálom - suttogtam. Nem volt elég, de más nem jutott eszembe.

19.
A MENEKÜLÉS

- Köszöntsétek nagy szeretettel a Nem Mindenki Csinálja alapítvány munkatársát, Szűz Vált!

Az iskolaigazgató köszöntőszavai a szokásosak voltak, és erre számítottam is, csak az előadásomra váró diákok reakciója ért váratlanul.

Általában udvarias taps fogadott, némi vihogás, időnként egy-egy füttyögés, valamint az elkerülhetetlen „Imádom Kyle- t!”-bekiabálások. Aznap viszont hurrogással és durva sértésekkel fogadtak.

A jelek szerint a whittieri gimisek jobban követték a bulvárhíreket, mint az én iskolatársaim.

Az igazgató majd elsüllyedt szégyenében, és büntetéssel fenyegetőzött, hogy sikerüljön lecsillapítania a tömeget, sőt amikor ez nem használt, a felfüggesztést is beígérte.

Kedvem lett volna bemászni az előttem álló pódium alá, és ott bujkálni, amíg véget nem ér ez a rémálom, de tudtam, hogy nem menekülhetek el a probléma elől, mert már túl nagyra nőtt. Számíthattam rá, hogy mindenhová követni fog, talán életem végéig, és nyilvánvaló, hogy ha nem veszek róla tudomást, attól nem fog megoldódni.

Bár semmi kedvem nem volt hozzá, az igazgatóra mosolyogtam, és olyan tisztán, ahogy csak remegő hangomtól telt, így szóltam a mikrofonba:

- Gondolom, már láttátok a bulvárlapokat.

Végighallgattam még egy adag szitkozódást, de a sok kíváncsi és dühös kiabálástól teljesen megbénultam. Az igazgató megpróbált lekísérni a színpadról, csakhogy megütötte a fülemet három rövid szó.

A közönségből azt kiabálta valaki:

- Igaz a hír?

- Persze hogy nem igaz - motyogtam kábultan. - Az a kép már több mint egyéves, és mindketten fürdőruhában voltunk. Ha akarnám, be tudnám bizonyítani, mert a kép hátuljára nyomtatták a dátumot, plusz ott állt hat barátom is körülöttünk, amikor készült, és mindegyikük megerősítené a szavaimat. Azon a fotón, amit én őrzök, kilátszik a fürdőruhám, szóval a bulvárlap nyilván szerkesztette is a képet. Biztos vagyok benne, hogy az ügyvédeim már holnap kiadnak egy nyilatkozatot, és bemutatják az eredeti fotót, de ez nem számít, úgyis mindenki azt gondol rólam, amit akar. Én viszont tudom az igazságot, és nekem csak ez a fontos.

Hátat fordítottam nekik, és indulni készültem, de akkor valaki bekiabált két kérdést, amit nem hagyhattam megválaszolatlanul:

- A volt barátod adta el a sztorit? Miért csinálta?

Az utóbbi kérdést én is többször feltettem már magamnak.

- Nem tudom, miért tette - suttogtam.

Képtelen voltam visszafojtani a könnyeimet, úgyhogy otthagytam a közönséget, hogy olyan helyet keressek, ahol nyugodtan bőghetek. Lejöttem a színpadról, és az igazgatóhoz fordultam.

- Sajnálom, ez ma nem fog menni - suttogtam. - Lehetne szó arról, hogy áttegyük egy másik időpontra?

Meglepte, hogy új időpontot kérek. Átkarolta a vállamat, kikísért, és odasúgta a helyettesének, hogy egyetlen diák sem hagyhatja el az előadótermet, majd csak a nap végén. Mindenki büntetésbe került.

Darla és Christina ott maradt, mert beszélniük kellett az igazgatóval, de nekem muszáj volt kijutnom abból az épületből, mert úgy éreztem, agyonnyomnak a falak. Mindenkit megnyugtattam, hogy jól vagyok, és megindultam Darla menedéket jelentő kocsija felé.

- Rossz ötlet - szólt egy halk hang, amikor a bejárati ajtóra tettem a kezem, és már csak egy pillanat választott el attól, hogy kimeneküljek a parkolóba.

Megpördültem, és egészen megdöbbentem, amikor egy magas, vékony alakkal találtam szemben magam. Az ajtótól balra, a falnak dőlve állt, úgy figyelt. Kalapja volt, napszemüvege, meg valami ronda álszakálla, ami teljesen felismertre tétlenné tette, de a hangját nem tudta el változtatni.

- Kyle! - kiáltottam fel. - Mit csinálsz itt?

- Megmentelek. - Ellökte magát a faltól, és levette a kezem a kilincsről. - A honlapodon az összes előadásod helye és időpontja szerepel, úgyhogy több száz kilométernyi körzetből minden lesifotós odakint vár.

A falak már nem akartak agyonnyomni, viszont elszédültem. Hálát adtam az égnek, hogy pont aznap vesztünk össze Carával, és ezért alig ettem valamit, mert különben visszajött volna az ebéd.

- Hé! - kiáltott fel Kyle, és elkapott. - Gyere, menjünk innen!

Nem vitatkoztam, hanem rátámaszkodtam, és hagytam, hogy végigvonszoljon az iskola üres folyosóin. Az épület túlsó végében is volt kijárat, itt álltunk meg, és előkapott a zsebéből egy viseltes baseballsapkát, a fejemre húzta, aztán előrántott egy óriási napszemüveget, és rám adta.

- Lehajtott fejjel, normál tempóban sétálj! - javasolta.

Bólintottam, és belekaroltam. Gyorsan átkísért a diákparkolón, aztán átvágtunk a focipályán, amelynek túlsó végében, már az iskola területén kívül parkolt a kocsija. Beültem az anyósülésre, és vetettem egy pillantást a gimi előtt összecsődült tömegre. Elképesztő volt ez a médiacirkusz.

- Szép munka - szólt elismerően Kyle, amikor hallotta, hogy elakad a lélegzetem. - Fénykoromban én is okoztam épp elég felbolydulást, de akkorát sosem, hogy ki kelljen hívni a rendőrséget.

És tényleg, a káoszban piros és kék fények villództak. A suli vezetősége biztos azért fordult a rendőrséghez, hogy fenntartsák a rendet, és megakadályozzák, hogy az újságírók az iskola területére lépjenek. Elhatároztam, hogy küldök majd egy bocsánatkérő levelet az igazgatónak.

Amint eltűntünk, és biztosra vettük, hogy senki sem követ, felhívtam Darlát, és szóltam neki, hogy ne aggódjon, egy barátom elvitt. Aztán Kyle-hoz fordultam.

- Oké, nem mintha nem lennék hálás, de akkor sem értem. Általában minden tőled telhetőt megteszel, hogy a hiénák elé vess, most meg segítesz elslisszolni előlük.

- A reflektorfénynek is megvan a megfelelő helye és ideje, Val. Az ott nem az volt. Bár ha azon a képen velem henteregtél volna a földön, az egészen más történet lenne - viccelődött, de azért kiéreztem a hangjából egy kis szomorúságot.

- Nem tettem semmi rosszat! - fakadtam ki, és valamiért kétségbeesetten akartam, hogy Kyle megtudja az igazat. - Az a kép nem az, aminek látszik! Fürdőruha volt rajtunk, és ott álltak körülöttünk a barátaink! Zach és én nem… Mi soha…

- Tudom, Val - felelte nevetős hangon.

- Tudod? Már beszéltél Carával, vagy mi?

- Nem volt rá szükség - magyarázta. - Ha el is tekintek attól, hogy nevetségesen sok energiát fektetsz abba, hogy az egész bolygó megtudja, szűz vagy, történetesen a saját bőrömön tapasztaltam, hogy ami a bulvárlapok címlapján szerepel, az vegytiszta kitaláció.

- Igen? - lepődtem meg.

- Mindig.

Örültem, hogy megért, és nem kell magyarázkodnom. Annyira megkönnyebbültem, hogy eltűnt a mellkasomról a nyomás, amit azóta éreztem, hogy elolvastam a cikket.

- Várj csak! - szóltam, mert eszembe jutott valami. - Akkor az a hír, amiben összehoztak téged egy vakációzó egyetemista lányokról szóló valóságshow teljes szereplőgárdájával, szintén kitaláció volt? Hát… most nagyot süllyedtél a szememben.

- Jó, akkor csak többnyire kitaláció - nevetett Kyle. - De komolyan, ha az a nyomi, akit a pasidnak nevezel, nem tud rávenni, hogy lefeküdj vele, és én sem tudlak rábeszélni, pedig még dalokat is írok neked, és virágokat küldök, és idén szó szerint én vagyok „A világ legszexibb pasija”, akkor kizárt, hogy azzal a balfékkai megtetted volna, aki Orange megye legnagyobb ribancáért dobott téged.

- Teljesen igazad van - bólintottam. Mindig meglepődtem, milyen könnyen megnevettet, annak ellenére, mennyi szörnyűség történt már velem aznap.

Elképesztően nyugodt voltam. Jólesett, hogy kényelmesen hátradőlhetek az ülésemen, és lehunyhatom a szemem.

- Szóval… - sóhajtottam elégedetten - te vagy a világ legszexibb pasija? Hmm… Emlékplakettet is kaptál?

Elnevette magát.

- Sajnos nem, viszont négy oldalon keresztül írtak rólam. Ne mondd, hogy kihagytad!

- Bocs, kerülöm a celebmagazinokat, mint a pestist, főleg azokat, amelyeknek a címlapján a te édes arcod virít, mivel azokban így vagy úgy én is előkerülök. - Még mindig nem nyitottam ki a szemem, de tudtam, hogy Kyle a homlokát ráncolja. Egyszerűen éreztem. Magamban mosolyogtam, és megveregettem a vállát. - Nyugi, biztosra veszem, hogy nagyon szexi volt.

- Nagyon is. - Megfogta a kezem. - De az élő változat még jobb. Gyere fel hozzám, és megmutatom, mennyivel, jó?

- Kyle, Kyle, Kyle… - csóváltam a fejem most már rápillantva. - Ma olyan jó vagy, hogy pillanatnyilag legalább nyolcvanöt százalékban bírlak. Kérlek, ne szúrd el! Nagyon rám fér egy kis békesség.

A srác színpadiasan, félig játékosan, félig bosszúsan fújta ki a levegőt.

- Jó - adta meg magát -, akkor nem hozzám megyünk. Hanem?

- Mi lenne, ha csak hazavinnél…

- Uncsi! - vágott a szavamba. - Nem fogsz lekoptatni, hogy aztán otthon duzzoghass. Fuss neki még egyszer!

Sóhajtottam.

- Nem akartalak lekoptatni, csak semmi másra nincs időm, mert a főnököm háromra értem jön a házunkhoz. Négykor megbeszélésünk van az ékszergyártókkal.

-Hol?

- L. A. belvárosában.

- Akkor odaviszlek. Most úgyis közelebb vagyunk a belvároshoz, mint hozzátok. Hívd föl a főnöködet, és mondd meg, hogy ott találkoztok!

A műszerfal órájára pillantottam - fél kettő volt.

- Huszonöt perc ide a belváros, szóval két órával korábban érkeznénk.

Kyle elvigyorodott.

- Tudom.

Haboztam, ezért így győzködött:

- Ne már! Adj magadnak néhány órát, hogy kiengedhesd a gőzt! Tudok egy varázslatos helyet, ahol két órát pihenhetünk, és senki sem ismer fel minket.

Mintha csak a mennyországról beszélt volna.

- Senki? - kérdeztem.

Megint az a vigyor.

- Garantálom.

A legközelebbi Coco’s étteremhez hajtottunk. Amikor meglátta, milyen fejet vágok, miután rájöttem, hogy ez komoly, hisztérikus röhögésben tört ki.

- Ez az a varázslatos hely, ahol senki sem fog felismerni minket?

- Higgy nekem! - bólogatott Kyle még mindig nevetve. - Először is Downey-ban vagyunk, és nem Malibuban. Szerinted errefelé hányan leselkednek celebekre? Másodszor meg egy ilyen jó hírű étteremben az alkalmazottak is a hetvenhez közelítenek, szóval nem éppen a mi célközönségünk.

Ez logikusan hangzott, úgyhogy bementem vele.

- Hát… - szólaltam meg, miután végignéztem, ahogy Kyle felfalja a világ összes pirítós kenyerét - lehet, hogy rocksztár vagy, de azt nem lehet rád fogni, hogy sznob lennél.

- A szüleim nagy bánatára - horkantott fel.

Kérdőn néztem rá, mire vállat vont.

- Nem állíthatom, hogy rossz környéken nőttem fel - magyarázta. - A szüleim tipikus vidéki felső osztálybeliek.

Nem lepődtem meg, végül is Huntington Beachet a legnagyobb rosszindulattal sem lehet gettónak nevezni.

- Éveken át próbálkoztak, hogy hegedülni tanuljak, társastáncra járjak, pólózzak, fiúkórusban énekeljek, de az nem én vagyok. Még most is rémálmaim lesznek, ha csak felmerül, hogy el kell mennem egy olyan étterembe, ahol egynél több villát tesznek a tányér mellé.

Megpróbáltam elképzelni a srácot, amint kaviárt eszik, és vörösbort kortyolgat, mindezt kötött mellényben. Eszembe jutott Júlia Roberts a Micsoda nőből.

- Akkor kár beléd a hírnév és a vagyon?

- Á, dehogy! - felelte évődve. - A celebség több más szempontból abszolút a fejembe szállt.

Nevettem.

- Elhiheted, pontosan tudom.

- Gúnyolódj csak, de majd meglátjuk, fogsz-e még emlékezni néhány év múlva, hogy honnan jöttél.

Ezzel eszembe juttatta, miért is bujkálok ebben az étteremben délután fél négykor, és nagyot sóhajtva hátradőltem. Kyle megértette, hogy véget ért a kis kiruccanásunk a valóságból, úgyhogy fizetett, és elvitt a megbeszélésre.

- Bánod, hogy híres lettél? - kérdeztem, miközben letértünk az autópályáról a belváros felé.

Egy percig hallgatott, mintha alaposan átgondolná a dolgot. Értékeltem, hogy komolyan veszi a kérdésemet.

- Mindennek megvannak az előnyei és a hátrányai - felelte végül. - Híresnek lenni sokkal nehezebb, mint gondoltam, de ezt az árat meg kell fizetnem azért, hogy azt csinálhatom, ami fontos nekem. Nem mindig tetszik, de nem bánom.

Megint sóhajtottam.

- Minden rendben lesz, Val. Ez az egész gyorsabban lecseng majd, mint hinnéd. - Meglepődtem, amikor átnyúlt a sebváltón, és megfogta a kezemet. - És nem is kell egyedül végigcsinálnod, oké? Ha bármikor szeretnél kicsit megszökni, tudod a számom.

Gombóc nőtt a torkomban, úgyhogy nagyot nyeltem, hogy eltűnjön.

- Köszönöm - feleltem halkan és rekedten.

Ő csak mosolygott. Egyikünk sem szólt többet, amíg meg nem álltunk az ékszerüzlet előtt. Csak néztem a bejárati ajtót, semmi kedvem sem volt kiszállni, és Kyle is szívesen megakadályozta volna, hogy elmenjek.

Megszorította a kezemet, ezzel ismét magára vonta a figyelmemet. Meglepett a tekintetében megcsillanó aggodalom.

- Minden oké? - kérdezte.

Bólintottam, de annyira elöntött a hála, hogy ismét könnybe lábadt a szemem.

- Kyle, amit ma tettél… - A hangom megtört az érzelmek súlya alatt, és képtelen voltam befejezni a mondatot. Nem is bántam, úgysem találtam a megfelelő szavakat.

Ő csak megvonta a vállát, mintha kisebbíteni akarná a dolog jelentőségét.

- Szóra sem érdemes. Tudom, milyen, ha az embert lesifotósok zaklatják.

Úgy éreztem, ez messze nem elég. Az alkarjára tettem a kezem, és szinte könyörgő hangon suttogtam:

- Komolyan, Kyle. Köszönöm.

A karjába kapaszkodó kezemre pillantott. Amikor találkozott a tekintetünk, olyan mély érzelmek tükröződtek mindkettőnk szemében, hogy beleremegtem.

- Szívesen - felelte, és olyan lassan hajolt felém, hogy észre sem vettem, már csak néhány centiméterre vagyunk egymástól.

Hüvelykujjával letörölte a könnyeimet, és az ajkamra esett a pillantása. Felemelte a fejemet.

Majdnem hagytam, hogy megcsókoljon. Nem sok kellett hozzá, hogy elfelejtsem a barátomat, és engedjem, hogy Kyle Hamilton megcsókoljon. Abba a csókba beleremegett volna a föld. Olyan érzelmeket éltünk át, amilyeneket még soha, valami olyasmit, ami túlmutatott a testi vágyon, és nem sokáig lehetett már figyelmen kívül hagyni. Soha életemben nem akartam meg semmit sem annyira, mint akkor érezni kettőnk közt azt a kötődést.

Kyle látta a tekintetemben a vívódást, és a fülem mögé simította a hajamat.

- Gyerünk! - biztatott halkan, rekedten. - Meglátjuk, hol kötünk Ki.

- Nekem barátom van - suttogtam, de nem mozdultam.

- És? Ha tényleg szeretnéd, most nem lennénk itt, és nem érezned így magad.

Mély levegőt vettem, igyekeztem megnyugtatni dübörgő szívemet, és végre sikerült elhúzódnom tőle.

- Azt akarod, hogy megcsaljam?

Kyle is hátradőlt egy kicsit, de egy pillanatra sem engedte el a tekintetemet.

- Azt akarom, hogy legyél őszinte magadhoz - felelte. - Van köztünk valami, ezt te is tudod. - Az ujjaim közé fűzte az ujjait. - Kívánlak, Val. - Másik kezével végigsimította a nyakláncomat, és hozzátette: - De nem csak erről van szó. Kapcsolatot szeretnék veled. Dobd azt a nyomit, és járj velem!

-Kyle…

- Óriási páros lehetnénk.

Azok lehettünk volna, ennyit hajlandó voltam elismerni. De az is legalább ennyire biztos, hogy óriási bukás lenne a vége.

Kinyitottam a kocsiajtót.

- Ígérd meg, hogy legalább elgondolkodsz rajta! - kérte Kyle, amikor fél lábbal már kint voltam.

Tudtam, hogy másra sem leszek képes gondolni, de azért meglepett, hogy válaszul komolyan bólintottam, és azt suttogtam:

- Elgondolkodom.

Elmosolyodott, és megcsókolta a kezem.

- Holnap a koncert után találkozunk. Nagyon szorítok, hogy velem gyere, ne mással.

Hitetlenkedő képet vágtam, elhúztam a kezem, és becsuktam a kocsiajtót, amely így elválasztott minket egymástól, de ettől nem lettem magabiztosabb.

20.
A FELLÉPÉS

Másnap nem mentem suliba, inkább migrént színleltem. Az is lehet, hogy nem színleltem - azok után, hogy Zach kiadott, Carával megszakítottuk a barátságunkat, és majdnem csókolóztam Kyle-lal, annyira fájt a szívem, hogy talán csak nem vettem észre, hogy a fejem is hasogat. Mindenesetre úgy éreztem, jogom van ehhez az egy nap betegszabadsághoz, és a szüleim még csak nem is kérdezősködtek.

Egész nap a szobámban ültem lehúzott redőny mellett, kivéve azt a két órát, amikor isteni, forró habfürdőt vettem. Igyekeztem elfoglalni magam, és szerencsére éppen elég iskolai feladatom volt, mivel az előző nap felét el kellett lógnom. De sajnos akármennyire igyekeztem, nem sikerült ellenállnom a kísértésnek, és felmentem a netre.

A Facebookon futótűzként terjedt egy közvélemény-kutatás. A szavazók hatvannégy százaléka úgy gondolta, igazat mondok, harminckettő úgy érezte, hazug vagyok, míg négy százalék szerint ennél a szavazásnál nagyobb baromságot sosem posztoltak a Facebookra. Több mint háromszázezren szavaztak, és én is csatlakoztam a tömeghez. A harmadik lehetőséget választottam.

Úgy látszik, van bennem némi mazochista hajlam, mert felmentem a vmintvigyazzaszuzessegedre.com-ra is. A fórum eltűnt, csak Robin üzenetét találtam a helyén.

„A vmintvigyazzaszuzessegedre.com      támogató, ítélkezésmentes környezet. A nagyszámú tiszteletlen, trágár és sértő hozzászólás miatt, amelyet a tegnapi bulvárlapok alaptalan vádaskodásai váltottak ki, a fórumot további értesítésig leállítottuk. Elnézést kérünk a tagjainktól, és reméljük, hogy hamarosan sikerül megoldanunk a problémát.”

Ezután szerepelt még egy link, amely az ügyvédem oldalára vezetett, ahová kitették a hivatalos közleményemet és a hírt, hogy beperelték a történetet nyilvánosságra hozó újságot, meg azt a személyt, aki eladta a hamis információt.

Megrökönyödve bámultam az oldalt, míg anyu be nem merészkedett a szobámba.

- Ugye nem foglalkozol azokkal az emberekkel? - aggodalmaskodott.

Felsóhajtottam, kikapcsoltam a gépemet, aztán leültem az ágyamra, ő pedig odaült mellém.

- A jelek szerint annyira szörnyű volt, hogy Robin nem is akarta, hogy meglássam. Törölte a fórumot, és tuti, hogy több órával korábban ment be a suliba, mint szokott, csak azért, hogy kigyomlálja az oldalt.

Anyu erőltetetten mosolygott.

- Jó barátnőd. - Ő is fáradtan sóhajtott, aztán szorosan átölelt. - Tudom, azt kellene mondanom, rá se ránts, és ne hagyd, hogy elrontsák a kedvedet, de mivel én sem tudom ehhez tartani magam, nem adhatok neked ilyen tanácsot.

Ettől megint elsírtam magam, mire anyu is. Ott ültünk, és együtt sírtunk, amíg ki nem adtam az összes fájdalmamat.

- Szerinted helyesen cselekszem? - kérdeztem, amikor ismét képesnek éreztem magam arra, hogy szembenézzek a helyzettel.

- Jaj, Val! Csodálatos, amit teszel, de nem tudom, lehet-e itt helyesen vagy helytelenül cselekedni.

- Mindenki nagyon dühös rám. Sosincs időm a barátaimra, Cara megutált, és Zach… - Elfúlt a hangom. - Anyu, én nem akarok kiszállni, de néha már azt sem tudom, miért csinálom ezt az egészet.

- Az olyanokért, mint én.

Mindketten összerezzentünk az idegen hangra.

- Apukád engedett be - magyarázta Olívia, és meg sem várta, hogy behívjuk, már be is trappolt a szobámba. - Szerintem kissé túloztál velem kapcsolatban az ebédlőben - mondta -, de megértem, miért akadtál akkor úgy ki. Tudtam, hogy fájni fog neked, ha összejövök Zachkel, de nem érdekelt, mert jólesett, hogy miattam szakított veled.

Nem tudtam, mit felelhetnék erre. Sejtettem, hogy ezt bocsánatkérésnek kellene vennem, és még ilyen burkolt formában is hallatlan volt. El sem hittem, hogy egyszer életében komolyan végiggondolt valamit.

Olívia amúgy nem olyan rettenetes ember, mint hittem. Korábban túl keményen ítéltem meg. Amióta övé lett a bál szervezőbizottságának elnöki posztja, több időt töltöttünk együtt, és kiderült, hogy a gonosz külső mögött normális ember rejtőzik, csak nagyon-nagyon mélyen a felszín alatt.

Az aszkétakihívásos karkötőt piszkálta, amit már hetek óta hordott.

- Csináltam ezt-azt olyan srácokkal, akikbe nem is voltam szerelmes, csak ezért, mert ettől szépnek és különlegesnek éreztem magam. Azt hittem, ez kell ahhoz, hogy érjek valamit - mondta egy zavart vállrántás kíséretében, és lesimította a szoknyáját. - De tévedtem, már nem kell, hogy a fiúk bizonygassák, mennyire szép a külsőm. Tényleg különleges vagyok, mert szuper divatérzékem van, és tehetségem ahhoz, hogy széppé varázsoljak dolgokat. Ilyen a báli bizottság is, amiben jó munkát végzek.

- Ez igaz - feleltem őszintén.

- Olyan csodás bálunk lesz, mint még senkinek, és ebben nekem is részem van. Élvezem a szervezést, és erre te vezettél rá, Val. Te meg az őrült kampányod. Az, hogy folyamatosan visszautasítod Kyle Hamilton közeledését. Ebből tanultam meg, hogy nem csak akkor lehetek elégedett magammal, ha lefekszem valakivel. Ezt neked köszönhetem.

Mélyen megráztak a szavai.

- Ezért aztán - folytatta Olívia, és ezzel véget is ért az a ritka pillanat, hogy betekinthettem érzékeny leikébe -, bár a legjobb barátnőd tiszta egomán, nem fogom hagyni, hogy tönkretedd a barátságotokat.

- Tessék? - kérdeztem. Olyan hirtelen váltottunk témát, hogy elveszítettem a fonalat.

Olívia türelmetlenül toppantott.

- Azért jöttem, hogy elvigyelek az esti koncertre. Mesésen fogsz kinézni, és szembenézel azzal a sok idiótával, aki a bukásodat ünnepelte.

Szerencsére nem kellett felelnem, mert Isaac kopogott az ajtómon, ami egyébként nyitva állt.

-Hahó!

- Szia! - nyújtottam felé a kezem. Leült mellém az ágyra, és most először mosolyodtam el azóta, hogy előző nap kiszálltam Kyle kocsijából. - Mit csinálsz itt?

- Aggódtunk érted - mondta, aztán az ajtó felé pillantott. Ekkor csatlakozott a spontán bulihoz Stephanie és Robin. - Zach ma megkeresett, és szólt a képről.

Meglepett, hogy vette a fáradságot.

- Beszélt veled?

- Nem ő adta el - folytatta Isaac. - Múlt héten szakított a barátnőjével, aki nagyon kiakadt, és ellopta tőle a fotót. Zach szeretett volna bocsánatot kérni tőled, de mivel ma nem voltál suliban, hozzám jött.

- Ó! - Mást nem tudtam felelni, de egy kicsit jobban éreztem magam attól, hogy most már értettem, mi történt.

- Ugye tudod, hogy én egy pillanatig sem hittem el, hogy lefeküdtetek? - kérdezte Isaac, és láttam rajta, hogy igazán dühös. - Tudtam, hogy ez csak valami félreértés, mert nem csalnál meg, úgyhogy nem hittem el, amit a lapok írtak.

- Köszönöm. - Azért most bűntudatom támadt, amiért előző nap annyi időt töltöttem Kyle-lal, és Isaacet még csak fel sem hívtam. - Ne haragudj, hogy nem hívtalak - mondtam, és száműztem Kyle-t a gondolataimból. - Csak…

- Bujkáltál? - kérdezte kertelés nélkül Olívia.

Robin lesújtó pillantást vetett rá, de én bólintottam.

- Így van.

- Akkor ideje véget vetni ennek! - kiáltott fel Stephanie, és széles mosolyt erőltetett az arcára. - Azért jöttünk, hogy elvigyünk a koncertre.

Osszeugrott a gyomrom, mert bármihez több kedvem lett volna, mint ahhoz a koncerthez. Egyrészt tudtam, hogy milliószor rosszabb lesz, mint az előző napi előadásom, másrészt Kyle is ott lesz, és úgy éreztem, képtelen lennék a szemébe nézni.

Olíviának még nemet mondhattam volna, de Robin-nak és Stephanie-nak? Megkönnyebbültem Isaac sóhajtásától.

- Steph… - kezdte óvatosan.

- Nem, Isaac, el kell mennie. - A barátnőm félénk mosollyal fordult felém. - Tudjuk, milyen sokat jelent neked Cara, és sosem fogod megbocsátani magadnak, ha engeded, hogy ez a koncert tönkretegye a barátságotokat.

- És nem leszel egyedül - tette hozzá gyorsan Robin. - Végig veled leszünk, történjen bármi.

- Mindannyian - bólogatott Stephanie. - Lacy, Dev, Mason és Jeff a földszinten vár.

- Menni fog, Val - bólintott Robin.

Isaacre néztem, mire kelletlenül megvonta a vállát.

- Szerintem ez nem jó ötlet. Te is tudod, milyen Kyle, képtelen ellenállni egy jó kis cirkusznak. Ha ma odamész, tenni fog róla, hogy még rosszabbul érezd magad.

Tudtam, hogy igaza van, mert bár előző nap segített nekem, kizártnak tartottam, hogy kihagyjon egy jó kis Kyle Hamilton és Szűz Val-játszmát az Sz mint szex első koncertjén, ahol több ezer rajongója lesz jelen.

- De Cara megígérte, hogy Kyle visszafogja magát, ha eljössz - győzködött Robin.

- Ezt már máskor is megígérte - vetette közbe Isaac. - Nem tudja irányítani a srácot.

Vele kellett egyetértenem - nem bíztam Cara ígéretében. Ugyanakkor még sosem láttam őt olyan dühösnek, mint tegnap, az ebédlőben, és tisztában voltam vele, hogy ha nem megyek el a fellépésre, elveszíthetem a legjobb barátnőmet. Nem tudtam, mitévő legyek.

- Ez csak egy hülye koncert, Val! - csattant fel Isaac. - Ha ott leszel, ha nem, mindenképpen megtartják. Lehet, hogy Carának fontos, de veled mi lesz? Te nem vagy neki fontos? Miért mindig neked kell engedned ebben a barátságban? Te vagy a legjobb barátnője, és néha igazán melléd állhatna. Most túlságosan önző.

Anyu, aki egész eddig csendben figyelt, megszorította a kezemet.

- Lehet, hogy Isaacnek igaza van, Val. Talán érdemes lenne meghúznod magad egy kicsit, amíg ez az egész Zach-ügy le nem cseng. A Tralse rajongói magukon kívül vannak. Cara szeret téged, meg fogja érteni.

Erre nem vettem volna mérget, de tudtam, hogy Isaac jól látja, és Cara ezúttal lehetett volna kicsit támogatóbb.

- Most tényleg nagyon önző - ismertem el.

Olívia hangos horkantással vonta magára a figyelmet.

- Cara mindig önző, de most nem róla van szó.

- Dehogynem - ellenkeztem. Nem értettem, mire utal.

- Nem, hanem rólad. Te vagy Szűz Val! Hát viselkedj is úgy! Ne bujkálj, mert az szánalmas. Menj el arra a koncertre, és mutasd meg a világnak, hogy nem tört meg a pletyka, és nem félsz attól, mit gondolnak rólad vadidegenek. Ha nem teszed meg, azzal egy csomó embert cserbenhagysz.

- Val nem egy gép, Olívia! - csattant fel Isaac.

A lány minden együttérzés nélkül vonta meg a vállát.

- Példaképet csinált magából, és ennek vannak következményei.

Igaza volt, és éppen erre a racionális hozzáállásra volt szükségem. Carát juttatta eszembe. Mindenki azt hitte, nagyon erős vagyok, pedig nem. Mindig Cara erejére támaszkodtam, és most, hogy ő nem volt ott, úgy döntöttem, Olíviáéból merítek.

Isaac látta a tekintetemen, hogy eltökéltem magam, és lemondóan sóhajtott.

- Sajnálom - fordultam hozzá. - Kérlek, ne haragudj!

- Nem haragszom, csak aggódom. Valakinek vigyáznia kell rád.

Őszintén elmosolyodtam.

- És ezért hálás is vagyok, de Olíviának igaza van, el kell mennem.

A barátom feladta.

- Hát jó - szólt tanácstalanul.

- Velem jössz? Jobb lenne, ha nem nélküled kellene szembenéznem a világgal.

Megint sóhajtott, mert nem akart eljönni. Utálta a felhajtást, márpedig Szűz Val pasijának bőven kijutott a médiafigyelemből. Tudtam, hogy az életemben jelen lévő őrület kellemetlen neki, és máskor nem is kértem volna, hogy jöjjön el, de nem voltam biztos benne, hogy végig tudom csinálni az estét nélküle. Azt hiszem, megértette, mert rábólintott, sőt próbált úgy tenni, mintha szívesen tenné.

- Köszönöm - szóltam, és feltápászkodtam.

Stephanie és Robin rögtön a nyakamba ugrott, hogy vadul megöleljen. Aztán Olívia átvette az irányítást, mindenkit kiküldött a szobámból, még anyut is, és a megszokott, átlagos Valerie Jensenből elérhetetlen, lélegzetelállító Szűz Valt faragott.

- V.! - visított fel Cara, amikor megtaláltam a kis baráti társaságunk számára lefoglalt helyeket.

Bár a második sor közepén - szuper helyen - ültünk, még így is meglepett, hogy a nézőtéren látom őt.

- Azt hittem, a színfalak mögött leszel - mondtam, miközben tűrtem túlságosan is izgatott ölelését. Szerettem volna helyrehozni a kapcsolatunkat, de még mindig haragudtam, és csak rosszabb lett attól, hogy úgy tett, mintha mi sem történt volna.

- Dehogyis! - sikította. - Tudtam, hogy eljössz, tudtam, hogy nem ültetsz fel! Úgy örülök, hogy itt vagy! A srácok is odáig lesznek, már időtlen idők óta nem láttak.

- Nagyon ajánlom, hogy Kyle viselkedjen - figyelmeztette Isaac a barátnőmet. - Valnek rettenetes hete volt, és semmi szüksége újabb szenzációra.

Cara elhúzta a száját.

- Túl sokat aggódsz. A srácok tudnak Val kis szexbotrányáról, mindent elmagyaráztam nekik.

- De akkor Kyle ma este békén hagy, ugye? Őszintén mondom, semmi erőm most vele is küzdeni.

- V. - felelte Cara szinte leereszkedően -, nyugi! Szóltam neki, hogy teljesen ki vagy bukva Zach sztorija miatt, és tudja, milyen szörnyűségeket híresztelnek rólad. Hidd el, minden rendben lesz.

- Esküszöl? - kérdeztem.

Cara az égre fordította a szemét, de azért mosolygott.

- Melletted állok, V., esküszöm. - Megint megölelt. - Köszönöm, hogy eljöttél.

Válaszul csak egy grimaszra futotta, de azért viszonoztam az ölelést.

Nem is volt olyan rossz a koncert. Az album dalai nagyon jók lettek, és a Tralse remek bulit csinált, mint mindig. A barátaink úgy helyezkedtek, hogy Isaackel középen ülhessünk, mert így a lehetőségekhez mérten rejtve maradtunk, de a Tralse veszett rajongói amúgy is annyira a színpadra koncentráltak, hogy észre sem vettek. Végül ellazultam, és élveztem a bulit. Még Isaac is képes volt elfelejteni, hogy Kyle áll a színpadon, és jól érezte magát.

Csak a koncert legvégén ütött be a krach. A banda a fellépés végére ért, de tudtam, hogy még hátravan egy szám.

Bár Kyle állítása szerint az Sz mint szex című lemezt én ihlettem, azért a Pokoli kár az én dalom maradt, és a közönség is azt szerette legjobban. Kizárt, hogy kihagyják a koncertből.

Igazam volt - amint felkapcsolták a lámpákat, a rajongók azt kezdték skandálni:

- Po-ko-li kár! Po-ko-li kár!

A srácok már lementek a színpadról, de egy perccel azután, hogy igazán felerősödött a kiabálás, Kyle visszasétált a színpad közepére.

- Hogy mondjátok? - kérdezte a tömeget. Olyan ördögi vigyor ült ki az arcára, hogy azonnal felment a vérnyomásom. - Val dalát akarjátok hallani?

Akkora őrület kerekedett, hogy rengett bele a stadion. Kyle nevetett, aztán intett, hogy mindenki hallgasson el.

- Láttátok a tegnapi bulvárlapokat?

A közönség egyhangúlag hurrogott.

- Ez rosszul kezdődik - motyogtam.

- Menni akarsz? - kérdezte Isaac.

- Nagyon. - A táskám után tapogatóztam, de ő már felkapta.

- Ne! - rémült meg Cara, amikor megpróbáltam elnyomakodni mellette. - Val, ne menj el! - kérlelt. - Nem lesz baj!

- Cara… - A válaszomat nem lehetett hallani, mert Kyle hangja elnyomta.

- Ezzel kapcsolatban szeretnék mondani valamit. Tudomásomra jutott, hogy a rajongóim nagyon lelkesen védenek a neten. Sőt úgy hallottam, néhány órára összeomlott miattatok a Twitter.

Erre ismét őrjöngeni kezdett a tömeg, és Kyle-nak megint le kellett csillapítania őket.

- Nagyon hízelgő, hogy ennyire foglalkoztok az érzéseimmel, de arra szeretnélek kérni benneteket, hogy legyetek kedvesek, és ne zaklassátok tovább a kedvenc szüzikémet!

A stadionban durva hurrogás tört ki - a rajongók hangot adtak nemtetszésüknek.

- Na, na - szólt leereszkedően Kyle. - Azt a képet photoshopolták. Én első kézből, egyenesen Valtől hallottam a sztorit, aki egyébként még mindig nekem tartogatja magát, szóval mi lenne, ha leállnátok a gúnyolódással és a gyűlölködő e- mailekkel? Légyszi! A kedvemért? - Szexin csücsörített az ajkával, és a szempilláját rebegtette. Szerintem pár lány el is ájult.

A közönség lelkesen kiabálta, hogy rendben, amitől Kyle arca egészen felderült.

- Ezt örömmel hallom - bólintott. - De, tudjátok, szerintem mind tartozunk neki egy bocsánatkéréssel. Azt csicseregték a kismadarak, hogy ma este ő is itt van. Szerintetek? Jöjjön fel a színpadra, és bocsánatot kértek tőle?

Nem is tűnt fel a tömeg ordítása, annyira lefoglalt, hogy tátott szájjal bámuljak a legjobb barátnőmre.

- Elmondtad neki, hogy itt vagyok? Azt ígérted, ma este békén hagy!

Úgy éreztem, elárult, és ettől elfelhősödött a szemem. Alig tudtam visszatartani a sírást. Cara kétségbeesetten nézett rám.

- V., csak bocsánatot akar kérni! És ez jót fog tenni a hírnevednek. Végre leszállnak rólad az emberek. Azt hittem, te is ezt akarod.

Mielőtt még felelhettem volna, eloltották a fényeket, és felkapcsoltak egy reflektort, ami egészen elvakított. Persze hogy tudták, hol ülök, hiszen tőlük kaptam a jegyeket. Ezt az egész estét jó előre kitervelték, és a legjobb barátnőm csalt tőrbe.

- Ott van a kis barátnőm! - hallottam Kyle hangját.

Rá se bagóztam. Tudtam, hogy mindenki látja az arcomat a kivetítőn, és az egész stadion engem néz, de én képtelen voltam levenni a tekintetem Caráról.

- Rettenetesen érezte magát attól, hogy úgy mocskolnak a rajongói - magyarázkodott. - Szeretné jóvátenni. Csak el akar énekelni neked egy dalt.

- Gyerünk, Val! - kiáltotta Kyle a színpadról. - Ne szégyenlősködj! Gyere fel ide, hadd kérjünk tőled bocsánatot!

Ránéztem, aztán visszafordultam Carához.

- Hát… azért mégis van valami jó abban, hogy eljöttem. - A hangom remegett a fájdalomtól és a dühtől. - Most már legalább kétségem sincs afelől, hogy nem én tettem tönkre a barátságunkat!

Cara eltátotta a száját.

- Ezt hogy érted? - Még sosem kerekedett el így a szeme, és ilyen sápadtnak sem láttam azelőtt.

Megráztam a fejem. Ezúttal túl messzire ment.

- Bűntudatot ébresztettél bennem, hogy eljöjjek, csak azért, hogy a barátaid kihasználhassanak. Hazudtál! Megesküdtél, hogy Kyle semmit sem fog csinálni, közben meg segítettél neki behúzni a csőbe!

- Úgy látom, kell neki egy kis biztatás - cukkolt közben odaföntről Kyle.

- V… - suttogta Cara. Úgy láttam, most tényleg rosszul érzi magát, végre megértette, mit élek át. Csak már késő volt.

- Nem - feleltem. - Hiányozni fogsz, de én nem küzdök tovább a barátságunkért. Nem éri meg.

Isaachez fordultam, aki hirtelen azt sem tudta, kinek húzzon be nagyobbat, Carának vagy Kyle-nak.

- Hazaviszel? - kérdeztem.

Megkönnyebbülten sóhajtott, és védelmezően átkarolt.

- Val, ne csináld! - súgta Stephanie.

Felnéztem, és láttam, hogy Steph, Robin és Olívia engesztelően mosolyog rám.

- Hallgasd csak őket! - kérte Olívia, és a tömeg felé intett.

Ekkor vettem észre, hogy a közönség engem biztat. Nem tudom, mikor kezdték, de az egész stadion tökéletes összhangban skandálta a nevem:

- Szűz Val! Szűz Val! Szűz Val!

- Fel kell menned - jelentette ki Robin.

-De…

- Csak bírd ki a dalt, aztán Isaac hazavisz - győzködött Stephanie.

Isaac még szorosabban ölelt.

- Nem kell megtenned, Val.

Mégis megtettem. Milyen ember lettem volna, ha nem fogadom el Kyle bocsánatkérését? Utáltam, hogy a figyelem középpontjába kerültem, de azért ekkora sznob nem voltam.

Nem akartam hálátlan lenni, ha már annyira törte magát, pláne azok után, hogy tartoztam neki, amiért előző nap megmentett.

Isaac érezte, hogy feladtam, és bosszúsan sóhajtott.

- Megvársz a színpad mögött? - kérdeztem, aztán elindultam előre, és álltam elébe, bármilyen ostoba tervet eszelt is ki Kyle.

21.
A FEGYVERSZÜNET

Két nagydarab biztonsági őr várt a folyosón, hogy utat nyisson nekem a színpad felé, majd Kyle kitárt karjába emeltek.

Talpra segített, és alaposan végigmért.

- Á, Sassy! - szólt epekedve. - Hogy hiányoztál!

Amikor Olívia áttúrta a ruhásszekrényemet, megtalálta a Gucci miniszoknyát, és onnantól fogva szó sem lehetett róla, hogy mást vegyek fel. Bevallom, örültem, hogy Olívia arra kényszerített, csípjem ki magam, de az zavart, hogy Kyle tudja a szoknyám nevét. Ha még nem fájt volna eléggé Cara árulása, most már biztosra vehettem, hogy az összes titkunkat is kifecsegte neki.

Kyle felemelte a karomat, és a várakozó közönség nagy örömére megpörgetett.

- Hát nem szexi? - kérdezte. - És még csodálkozik, hogy Virgácsnak becézem!

A közönség nevetett és éljenzett, én meg összeszorított foggal azt morogtam:

- Essünk túl ezen minél előbb, jó?

- Mindennek megvan a maga helye és ideje, Val - vigyorgott Kyle, majd lazán átkarolta a vállamat, mintha országos cimborák lennénk. Mielőtt még lehetőségem nyílt volna tiltakozni, a szájához emelte a mikrofont. - Val, a Tralse rajongói bocsánatot akarnak kérni tőled. - Széles mosollyal nézett végig a közönségen. - Háromra: „Ne haragudj ránk, Szűz Val!” Készen álltok? Egy… kettő… három!

- NE HARAGUDJ RÁNK, SZŰZ VAL!

Egy egész stadionnyi hang kiáltott egyszerre. Ilyesmit még életemben nem hallottam.

Kyle mosolyogva tolta az orrom elé a mikrofonját.

- Ööö… köszönöm? - Fogalmam sem volt, mit tegyek. Kyle- ra néztem, és végül így szóltam: - Nagyon kedvesek vagytok, tényleg, de most már mehetek? Szerintem a rajongók szívesebben néznék, ahogy énekelsz, mint azt, ahogy velem beszélgetsz.

Az emberek felé fordultam. Tudtam, hogy ott vannak, de annyira vakítottak a reflektorok, hogy nem láttam őket. Nem is csoda, hogy az előadóknak nincs lámpaláza, mivel csak az első néhány sort látják.

- Igaz? - kérdeztem őket. - Játsszon még egyet a banda?

A tömeg megőrült. Kyle a fülemhez hajolt, hogy a zaj ellenére is halljam, amit mond:

- Született tehetség vagy, Val! Imádnak. - Mielőtt bármit felelhettem volna, ismét a közönségéhez fordult. - Á, nem is tudom, Virgács - kezdte játékosan. - Egy percen belül jön a dal, de szerintem előtte valami mást is szeretnének látni.

Félve kérdeztem meg, de muszáj volt részt vennem a játékban:

- Mégpedig?

Kyle szeme felcsillant, amitől én rögtön ideges lettem. Nem tudtam, milyen nagyszabású cselszövéssel készült, de abban biztos voltam, hogy hamarosan kiderül.

- Azt akarják látni, hogy megcsókolsz, és kibékülünk, Val. Nyilván.

A rajongók olyan hangosan éljeneztek, hogy hátratántorodtam. Kyle boldogan elkapott.

- Hogy mi van?! - hitetlenkedtem. Nem akartam elhinni, hogy ezt szó szerint érti.

- Uncsi már ez a viszálykodás, nem?

El sem tudta képzelni, mennyire.

- Semmi értelme mindig csak veszekedni, ha utána elmarad a forró békülő szex.

Tessék, újra itt az a Kyle, akit ismertem és utáltam.

Amikor észrevette az arcomon a bosszúságot, elvigyorodott. Micsoda hazug! Imádott veszekedni velem, az volt az egész lényege.

- Fegyverszünetet javaslok, Val. Lehet, hogy nem mindig viselkedtem veled úriemberként.

A szemöldököm úgy felszaladt, hogy kis híján a mennyezet állította meg. Ezt most komolyan elismerte?

- Lehet? - kérdeztem szenvtelen hangon. A közönség nevetett.

Kyle egy meglepő fordulattal megragadta a kezemet, és térdre ereszkedett előttem.

- Ne haragudj rám, Valerie - mondta halkan a mikrofonba, és őszintének tűnt a hangja. Közben engem nézett. - Megbocsátasz? Könyörgöm!

Teljesen meghökkentett, mert komolyan beszélt. Persze rocksztár üzemmódba kapcsolt, és a bocsánatkérés a műsor része volt, de ez még nem jelenti, hogy csak hülyéskedett. Komolyan gondolta, amit mondott, láttam a tekintetén, és az is elárulta, ahogy a kezembe kapaszkodott. Az elismerésemet akarta, azt, hogy elfogadjam. Hogy megbocsássak. Mégpedig kétségbeesetten.

Valószínűleg nem tudta, hogy már rég kiérdemelte mindezt, de attól még nem mondhattam csak úgy igent. Elvettem tőle a mikrofont, és a rajongóihoz fordultam:

- Hűha! Kyle Hamilton térden állva könyörög a bocsánatomért! Szerintetek komolyan gondolja? - Megvártam, míg kissé lecsitult a sikítás, amire számítani lehetett, aztán azt kérdeztem: - Szerintetek bocsássák meg neki? - A közönség olyan hangosan éljenzett, hogy elnevettem magam. - Nem is tudom - cukkoltam őket -, szerintem nem mondta, hogy kérlek. Elég gyengére sikerült ez a könyörgés, nem? Tud ennél jobbat is, igaz?

Lenéztem Kyle-ra, akinek úgy csillogott a szeme, ahogy még sosem láttam csillogni. Teljesen odavolt, amiért részt vettem a játékában.

- Nagyon szépen kérlek! - kulcsolta össze a kezét.

- A tetején ott a koktélcseresznye? - kérdeztem.

Felszaladt a szemöldöke, és ördögi vigyor ült ki az arcára.

- Ott a koktélcseresznye - bólintott -, meg a tejszínhab és a csokiöntet, meg bármi más is, amit szívesen lenyalogatnál rólam.

Oké, ebbe jól beleszaladtam. Felmordultam, de minden erőfeszítésem ellenére elmosolyodtam - őszintén. Kyle látta ezt, és bután vigyorgott rám.

- Fegyverszünet? - noszogatott.

Úgy tettem, mintha gondolkoznék, mintha ez lenne életem legkellemetlenebb döntése.

Aztán felsóhajtottam:

- Jól van, legyen - feleltem, és megjátszottam a bosszúst. - Megbocsátok. - A kezemet nyújtottam felé. - Fegyverszünet.

Nem rázta meg a kezem, hanem megfogta, és a hüvelykujjával simogatta az ujjaim hegyét. Beleremegtem, de nem is az érintésébe, hanem abba a tekintetbe. Szenvedély - irántam, a pillanat, a zene és az élet iránt. Puszta szenvedély. Olyan volt, mintha Kyle Hamilton egész lénye csak szenvedélyből állna, és ezt egyenesen belém sugározná. Zavarba ejtő élmény volt.

- Csókot rá? - kérdezte, és ezzel kizökkentett a transzból.

A rajongók üvöltése ismét eszembe juttatta, hogy több ezer ember előtt állunk. El sem akartam hinni, hogy ezt néhány pillanatra teljesen elfelejtettem.

Kyle felemelkedett, de a kezemet nem engedte el. Pillantása azt üzente, fejezzem be, amit ő előző nap elkezdett. Ennek semmi köze nem volt a közönségnek szóló játékhoz, egyszerűen mindennél jobban vágyott a csókomra.

Rémesen éreztem magam, miközben a fejemet ráztam.

- Bocs, de van barátom.

A remény eltűnt az arcáról, de még mielőtt rajtam kívül bárki is észrevehette volna, hogy csalódott, újra elmosolyodott.

- A nyomi, tudom. Ne aggódj, meg fogja érteni.

- Nem kell arra kérnem, hogy megértse, mert nem foglak megcsókolni - feleltem. - És ha komolyan gondolod ezt a fegyverszünetet, akkor többet nem mondhatod a barátomra, hogy nyomi, mert van neve.

Kyle sóhajtott.

- Biztos vagyok benne, hogy Isaac csodálatos srác, és sajnálom, ha a büszkeségem korábban megakadályozott abban, hogy ezt elismerjem.

Meglepett, hogy tudta Isaac nevét, bár talán nem kellett volna csodálkoznom. Hiszen még a szoknyám nevét is tudta, az ég szerelmére!

Csak álltam ott, fogalmam sem volt, mi legyen, és meddig fog tartani ez az egész. Ekkor a közönség skandálni kezdte:

- Csókot! Csókot!

Egy pillanatig hallgattam őket, aztán Kyle felé fordultam.

- Milyen hűséges rajongóid vannak - jegyeztem meg szárazon.

A szája sarka felfelé kunkorodott.

- Remélem, elájulsz tőlük. Gyerünk, Val, egy csók az egész! Egy kicsike csók, és utána örökre békén hagylak téged és a pasidat is. Örökre megpecsételjük a fegyverszünetet.

Visszautasíthatatlan ajánlat volt.

Kifejezetten élveztem Kyle döbbent arckifejezését, ahogy közelebb léptem hozzá. Lábujjhegyre álltam, és az arcára nyomtam az ajkamat.

A lélegzete elakadt, amikor a szám a bőréhez ért, de aztán összevont szemöldökkel nézett rám.

- Nem egészen ilyen csókra gondoltam.

- Nem az én hibám, hogy pontatlanul fogalmaztál - ugrattam. - Megállapodtunk. Megkaptad a csókodat, úgyhogy most békén kell hagynod engem és a barátomat.

Kyle fülig vigyorodott.

- De hát hogyan hagyhatnám, hogy másik pasi karjába rohanj, amikor így cukkolsz, Virgács?

Egy lépéssel hátrébb irányított, mire egy székre estem. Nem is vettem észre, hogy mögém tolták. Rejtélyes módon addigra már az egész banda elfoglalta a helyét, és készenlétbe helyezték a hangszereiket. Fel sem tűnt, hogy közben visszajöttek a színpadra.

- Mostanra már tudhatnád, Val, hogy nem fogom feladni - mondta Kyle, és intett a többieknek. - Hiszen elkattan érted az agyam.

Rám kacsintott, aztán Reid mindenféle figyelmeztetés nélkül összeütötte a dobverőit, és felkiáltott:

- Egy, két! Egy, két, há’, négy!

Felhangzottak a dalom ismerős hangjai, és Kyle élete leghatásosabb előadását produkálta - szerenádot adott nekem.

Szíveket gyújt, mindet megperzseli,

vadság van benne, nevét nem ismeri.

Hafeldühödik, az vérciki.

Jeee! Jeee! Jeee! Odavagyok.

Jeee’.feee! Jeee! Megkattanok.

Amint véget ért a szám, lerohantam a színpadról. Nem volt olyan rossz, mint gondoltam, de azért már nagyon szerettem volna, ha véget ér ez a nyilvános szereplés.

A banda a sarkamban volt, és mielőtt kettőt pisloghattam volna, Kyle a karjába kapott, és izgatottan maga felé fordított.

- Zseniális voltál! - kiáltotta olyan mámorosan, mint egy óvodás, aki most tanuk meg biciklizni. - Ilyen jó fináléja még egy koncertünknek sem volt! Imádlak! Velünk kell jönnöd a turnéra is, te leszel a mi kis kabalaszűzünk!

Körbepörgetett a levegőben. Magával ragadta a pillanat, túltengett benne az adrenalin.

- Kyle, légyszi, tegyél le!

Ezzel sem vettem el a kedvét. Letett, de a keze a vállamon maradt, és vad tekintettel vigyorgott rám. Mögöttünk a Tralse rajongói még mindig őrjöngtek.

- Jó nagy a felfordulás, nem? - kérdezte, és egy pillanatra izgatottan magához szorított. - Ne menj sehova! A srácok kábé tíz-tizenöt percen belül elkészülnek, és megyünk a partira.

- De én nem egyedül…

- A barátaid megtalálnak minket, ők is a listán vannak. Cara majd intézi, hogy mindenki gond nélkül bejusson, de jobban szeretném, ha te velünk jönnél. Testőröket is viszünk, nem fog ártani.

- Testőröket? - döbbentem meg.

- Nem vagy veszélyben - tette hozzá gyorsan -, csak a tömeget néha nehéz kordában tartani, és a mai közönség totál fel van ajzva. A klub előtt is sokan lesznek, úgyhogy jobb, ha elővigyázatosak vagyunk.

- De hát én nem megyek… - kezdtem, ám Kyle gyorsan félbeszakított:

- El ne mozdulj innen! Gyorsan letusolok, aztán visszajövök. - Lehajolt, és homlokon csókolt. - Tíz perc, ígérem.

Mielőtt felelhettem volna, sarkon fordult, és eltűnt.

Kellett hozzá egy perc, hogy felfogjam, mi is történt, de amikor felocsúdtam, láttam, hogy Isaac ott vár rám a színpad mellett. Egy kemény műanyag széken ült. Amikor találkozott a tekintetünk, felállt, én meg azonnal a karjába rohantam, és megkönnyebbülten sóhajtottam.

- Úgy örülök, hogy vége! - nyögtem.

- Jól vagy? - kérdezte.

- Persze - bólintottam. - Nem volt olyan szörnyű, mint amilyenre számítottam.

- Biztos?

- Igen, persze. Soha többet nem akarom megismételni, de legalább a Tralse rajongói leszállnak rólam, remélem. Robin végre helyre tudja állítani a honlapunkat, ráadásul szerintem Kyle komolyan beszélt, és tényleg békén fog hagyni.

- Az lehet, hogy nyilvánosan nem zaklat többet - értett egyet Isaac -, de sohasem fog békén hagyni, mert teljesen rád van kattanva.

Kétkedő arcot vágtam, de Isaac nem viccelt. Megnyúlt az arca, és visszaroskadt a székre, amelyen korábban ült.

- Val, nekem ez nem megy.

- Micsoda?

Idegesen a hajába túrt, és szomorúan nézett ram.

- Szerintem eljött az idő.

Elszorult a szívem, mert tudtam, mire céloz, és bár őszintén szólva nem lepődtem meg, még nem készültem fel erre. De erősnek kellett lennem. Nem akartam, hogy ez az egész még rosszabb legyen neki, mint amilyen már egyébként is volt. Ennyit minimum megérdemelt.

- Amióta eldöntöttem, hogy csatlakozom a misszióhoz, tudtuk, hogy egyszer majd szakítanunk kell - mondta.

Ez igaz, de még nem akartam elengedni, főleg nem azután, amilyen hetem volt. Azután, ami Zachkel, Carával és Kyle-lal történt. Isaac maradt az egyetlen állandó pont az életemben, a támaszom, aki mellett biztonságban érezhettem magam.

Leültem mellé, és megfogtam a kezét.

- De csak fél év múlva indulsz, addig még van időnk.

- Sajnálom, Val - Szinte suttogott, és a hangját elfátyolozták az érzelmek.

- Ha ez most Kyle miatt van, nagyon sajnálom. Muszáj volt belemennem a játékba, de veled akarok lenni.

Igazat mondtam. Az elmúlt huszonnégy órában sokat gondolkodtam azon, mit is akarok. Kyle-nak igaza volt abban, hogy van köztünk szexuális feszültség, ezt nem tagadhattam, de az még nem jelentette azt, hogy ő lenne a helyes választás.

- Miatta is van, meg nem is - felelte Isaac, de egyáltalán nem volt dühös.

- Nem értem.

- Ahogy egymásra néztetek, Val… Te meg én nem nézünk úgy egymásra.

Fülig vörösödtem. Ha nem gyötört volna annyira a bűntudat, le is tagadom.

- Nagyon sajnálom - suttogtam. Erős akartam lenni, mégis könnybe lábadt a szemem.

- Semmi baj, Val, nem haragszom rád. Tudom, hogy nem direkt szerettél bele, sőt szerintem észre sem vetted, hogy megtörtént.

- De én nem akarok vele lenni - magyaráztam. - Az nem menne. Kyle nem ért meg úgy, mint te, és nem is támogatna úgy.

- Ettől még ott leszek neked, mindig melletted fogok állni. Nagyon jó barátok vagyunk, igaz?

Szomorúan bólintottam.

- Persze, de…

- Fontos vagy nekem - nyugtatott meg. - Tudom, hogy én is neked, de akkor sem vagyunk szerelmesek egymásba.

Ezzel nem vitatkozhattam, mert igaz volt. Nagyon kedveltük a másikat, de szerelemről szó sem volt. Nem őrültünk meg egymásért úgy, mint Cara és Shane. Már hónapok óta együtt jártunk, és még egyikünk sem vallott szerelmet a másiknak.

- Attól még, hogy nem vagyunk szerelmesek, jó az, ami köztünk van - vitatkoztam csak azért is. - Nem akarok lemondani róla, mert nagyon szeretek a barátnőd lenni. Miért ne élvezhetnénk ki addig, amíg még itthon vagy?

Isaac megint sóhajtott. A tekintetéből tudtam, hogy ezt a vitát nem fogom megnyerni. Már döntött.

- Az igazság az, hogy elfáradtam. Ez a mai este, a hírnév… Ez nekem túl sok. Te elég erős vagy ahhoz, hogy kezeld, de én nem, és nem akarom tovább csinálni. Nem tudom tartani veled a lépést.

Ekkor végre kicsordult a könnyem.

- Sajnálom.

Szorosan megölelt.

- Ne kérj bocsánatot, Val, nincs mit sajnálnod. Irtó büszke vagyok rád, csak nem ugyanarra vágyunk.

Nem hibáztathattam azért, hogy képtelen kezelni az én őrült életemet, mert többnyire nekem sem ment. Nagyon-nagyon nem akartam szakítani, de ha egyszer annyira kitartóan támogatott, olyan türelmes volt velem, és olyan csodálatosan viselkedett, hogy tagadhattam volna meg tőle azt, amire szüksége van?

- Oké - szipogtam, és sikerült abbahagynom a sírást.

- Sajnálom, Valerie.

Megráztam a fejem.

- Ha én nem kérhetek bocsánatot, akkor te sem. Nem tudtam olyan barátnőd lenni, amilyet érdemelnél, ezzel tisztában vagyok. De semmiért sem adnám a kapcsolatunkat, mert annak köszönhetem, hogy túléltem ezt az évet.

Isaac elmosolyodott.

- Ez a minimum, miután én beszéltelek rá, hogy ugorj bele.

- Örülök, hogy hallgattam rád.

- Én is - ismerte be. Búcsúzóul még megcsókolt. Keserédes csók volt, de szükségem volt rá.

- Egy nap majd megtalálod őt - biztatott, és végigsimította a medálomat. - Azt a srácot, akiért ez az egész megéri.

A színpad felé pillantottam, és arra gondoltam, ami nem sokkal azelőtt történt. Elnevettem magam.

- Egyenesen Supermannek kell lennie, hogy megérje!

Ő is nevetett.

- Az lesz.

- Te pedig meg fogod találni a tündéri kis feleségedet, aki minden vasárnap elmegy veled a templomba, tizenkét kisbabát szül, és házi készítésű kenyeret süt.

Ezúttal őszintén nevetett.

- Ezek csak sztereotípiák.

Mindketten vihogtunk, de hamarosan felsóhajtottunk.

- Hazavigyelek? - kérdezte.

Szomorúan mosolyogtam.

- Nem kell, köszi. Kyle szerint kelleni fog ma estére egy testőr, úgyhogy inkább idehívom a szüleimet.

Aggodalmas arcot vágott. Láttam rajta, hogy szeretné a kezébe venni az irányítást, és biztonságban haza juttatni, de befogta a száját. Azt hiszem, úgy döntött, nincs joga így aggódni értem két másodperccel azután, hogy szakított velem.

Ha nagyon ragaszkodott volna hozzá, engedem, hogy elvigyen, de azért hálás voltam, amiért nem tette. Bólintott, felállt, és a kezét nyújtotta. Hagytam, hogy felsegítsen.

- Azért még barátok vagyunk? - kérdezte.

- Persze.

- Akkor hétfőn találkozunk a suliban. - Megszorította a kezemet.

- Hétfőn - bólintottam, majd arcon csókoltam. - Szia, Isaac!

- yigyázz magadra ma este! - felelte.

- Úgy lesz.

22.
A LÉNYEG

Megvártam, amíg eltűnt a szemem elől, aztán visszarogytam a székemre, és a tenyerembe temettem az arcom.

- Ez a szakítás olyan barátságos volt, hogy az egyenesen gusztustalan! Ti mindig ilyen unalmasak voltatok?

A sírás határán álltam, de Kyle hangja felszárította a könnyeimet. Már nem voltam szomorú, csak fáradt.

- Légyszi, hagyj most békén! - kértem. - Semmi szükségem a hülyeségedre.

Leült mellém, és átkarolta a vállam.

- Szerintem, Virgács, most pont a hülyeségemre van szükséged.

- Nem vagyok Virgács! - kiabáltam, és ellöktem magamról a kezét. Legnagyobb rémületemre csak ennyi kellett ahhoz, hogy átszakadjon a gát, és zokogásban törjek ki.

Kyle azonnal átölelt.

- Hé! - szólt dühítőén kedvesen. - Ne csináld! Ne sírj már az után a srác után!

- Mit érdekel az téged? - förmedtem rá. De aztán mély levegőt vettem, és összeszedtem magam. Utáltam, hogy gyengének lát. - Nem kéne inkább örülnöd a szakításunknak?

- Alig bírok magammal - ismerte be a szégyen legkisebb jele nélkül -, de attól még nem örülök annak, hogy neked fáj. Reméltem, hogy észreveszed, mennyire nem illik hozzád, és te dobod őt.

- Honnan tudod, hogy nem illettünk össze?

Kyle kihívóan nézett rám.

- Tagadod? - kérdezte.

Tudtam, hogy ő nyert, és felsóhajtottam.

- Fel a fejjel, Val! Az a jó hír, hogy végre olyannal kezdhetsz, aki hozzád való.

- Ja, gondolom, most magadról beszélsz.

- Hát nem akartam felhozni - vigyorgott -, de ha már így szóba került, száz százalékig biztos vagyok benne, hogy mi jók lennénk együtt.

- Ha eltekintünk attól, hogy nem fekszem le veled.

- Az is lehet, hogy ha megismersz, meggondolod magad. Nem vagyok szemét, Val, és kivárnám, amíg készen állsz rá, csak adj egy esélyt!

- Várnál az esküvőnkig? - Nem annyira kíváncsiságból tettem fel a kérdést, inkább kihívásnak szántam, de be kell vallanom, visszafojtott lélegzettel vártam az őszinte igent. Nyilván nem kaptam meg.

Kyle elnevette magát, annyira idegen volt tőle a gondolat, hogy várjon a házasságig.

- Először is - felelte -, még ha bele is ugranék a házasságba, és ez egy nagyon nagy „ha”, az csak évek múlva lenne. Másodszor meg nem kötöm le magam egy életre olyan mellett, akivel nem feküdtem le. Mi van, ha a szexben nem illünk össze, és a nyakamon ragad? Egy héten belül elválnánk.

Minden akaraterőmre szükségem volt, hogy ne röhögjek a képébe.

- Látod, Kyle? - álltam fel. - Sosem működne köztünk ez a dolog. És most nem bunkó akarok lenni, ezek csak a tények. Keress magadnak másik lányt, akit kínozhatsz!

- Kit kínzók? - nevetett. - Te ugyanúgy élvezed a kis pillanatainkat, mint én!

Hosszan, fáradtan sóhajtottam.

- De olyan céltalanok, Kyle! Sosem lesz belőle semmi, maximum összetörik a szívünket.

El akartam menni, de felpattant, és elállta az utamat.

- Hová mész?

- Én ma este elveszítettem a legjobb barátnőmet és a pasimat is. Fáj a fejem, kimerültem, és nem sok választ el a teljes összeomlástól. Hazamegyek, összegömbölyödöm, elolvasok valami csöpögős romantikust, és teletömöm magam csokival.

Kyle-t úgy elborzasztotta ez a vallomás, mintha részletesen beszámoltam volna neki arról, hogy épp megjött. Komolyan, annyira megrémült tőlem, hogy az már komikus volt.

- Jobb ötletem van - jelentette ki. - Hagyjuk a csöpögős romantikust, és menjünk el vacsorázni! Nem tudom, te hogy vagy vele, de én minden fellépés után farkaséhes leszek.

Kyle mikor nem volt farkaséhes? Azért meglepett a meghívás.

- Azt hittem, valami hülye turnéindító bulira kell menned, ami olyan fontos, hogy a legjobb barátnőm megfenyegetett, soha többé nem szól hozzám, ha nem leszek ott.

- Holnap reggel turnéra indulok, és iszonyat zsúfolt időszak előtt állok. A szabadságom utolsó néhány óráját veled szeretném tölteni, te meg nyilvánvalóan nem vagy olyan hangulatban, hogy bulizni menj.

Akaratom ellenére megdobogtatta a szívemet, és magamban jól le is üvöltöttem ezért a saját fejemet.

- Nagyon hízelgő, hogy a kedvemért kihagynád a nagy estédet, de most randizni sincs kedvem, bocs.

- Akkor nem randizunk, csak lógsz egy barátoddal, akire nagyon ráfér némi táplálék.

Ismét felsóhajtottam, de őszintén szólva nem ártott volna egy barát társasága, és Kyle valamiért el tudta érni, hogy jobban érezzem magam.

- Jó, akkor kompromisszumot javaslok - feleltem. - Hazaviszel, és útközben bemegyünk egy autós kajáldába. Amióta Zach hazugságai megjelentek az újságokban, nem sokat ettem, és jól jönne egy brutális méretű dupla burger.

Kyle felvonta a szemöldökét.

- Tehát azt javaslód, hogy az elutazásom előtti utolsó közös esténkén az In-N- Out Burgerben vacsorázzunk?

- Annak is az autós részében - pontosítottam. - Nincs kedvem a hülye közönségedhez.

- Vacsora az In-N-Out Burger autós részében - nevetett. - Ha most arról akarsz meggyőzni, hogy nem lennél tökéletes párom, elég bénán csinálod. - Gyengéden meglökte a vállamat, és elindultunk. - Amúgy ők a te közönséged is, mert az én rajongóim a tieid is.

- Ja, igen, látszott, amikor teleszórták a honlapomat olyan rosszindulatú hozzászólásokkal, hogy Robin inkább nem ment suliba, hanem lezárta a fórumot, mielőtt még elolvashattam volna a kedves üzeneteket. Attól félt, hogy életem végéig nem heverem ki az érzelmi traumát, ha meglátom, miket hánytak oda.

- Hát semmit sem tudsz a megszállott rajongókról, Val? Csak azért haragudtak, mert azt akarják, hogy velem legyél.

- Ha ez így van, akkor sajnos nagy csalódás vár rájuk - morogtam.

Kyle nevetett, meggyorsította a lépteit, és magával húzott.

- Gyere, biztos, hogy evés után sokkal optimistább leszel.

Taxival mentünk haza. Tiszta kalandregény volt: Kyle egyik embere, aki magasságra és testalkatra is hasonlított rá, az ő kocsijával ment a klubhoz, mert azt a rajongók nyilván felismerik, és a hátsó bejáraton át somfordáit be, hogy úgy nézzen ki, mintha Kyle a bulin lenne, nem pedig Szűz Valt furikázná haza. El tudtam képzelni, milyen pletykák kapnának szárnyra, ha kiderülne, hogy együtt hagytuk ki a partit.

Jó eséllyel a taxis másnap reggelre telekürtöli velünk a médiát, de egyelőre visszamentünk Huntington Beachre. Közben betértünk a legközelebbi autós étterembe, és nem buktunk le. A sofőr kiakadt az ennivalótól a kocsijában, úgyhogy Kyle szép nagy borravalót adott neki, és megígérte, hogy várunk a kajálással, amíg megérkezünk.

A szüleim még ébren voltak, és sokkolta őket, hogy éjfél előtt hazaértem, ráadásul a legnagyobb ellenségemet is magammal cipeltem.

- Hol van Isaac? És Stephanie meg Robin? - kérdezte anyu a kínosra sikerült bemutatkozás után.

- Szerintem Stephanie és Robin a többiekkel együtt a pariin vannak, Isaac meg otthon. Szakítottunk. Nem, semmi baj - bizonygattam, látván anyu teljes elképedését. - Erre volt szüksége.

Gyanakodva méregette Kyle-t, mire elnevettem magam.

- Nem az ő hibája. Vagyis… nem csak. Majd később elmesélem, jó?

- Jó - egyezett bele óvatosan. Szorosan megölelt, és a fülembe súgta: - Jól vagy?

- Igen is, meg nem is - ismertem be. - Úgy néz ki, Carával már nem vagyunk barátok. Kyle-lal megvacsorázunk, aztán elmegy. Utána beszélünk, rendben?

- Rendben. Apáddal a másik szobában leszünk, csak szólj, ha kell valami. - Habozott, újabb gyanakvó pillantást vetett a mellettem álló srácra, aztán nagy nehezen rávette magát, hogy kimenjen.

- Úgy érzem, nem igazán kedvel - motyogta Kyle, és leült az asztal mellé.

Felhorkantottam.

- Mégis mi a fenéért kedvelne? Még én sem mindig kedvellek.

Ezen megsértődött, de én nevettem.

- Gondold már végig! Anyu számára te vagy az a gusztustalan rocksztár, aki nyilvánosan bejelentette, legnagyobb vágya, hogy megrontsa a lányát. Egyébként az a pasi is te vagy, aki az országos tévében lesmárolt, mégpedig az engedélyem nélkül, miközben volt barátom, amiből akkora médiacirkusz lett, hogy a Huntington Beach-i rendőrségnek el kellett barikádoznia a házunkat az újságírók elől. Amúgy anyám meghallgatta a teljes Sz mint szex albumot, amit konkrétan nekem írtál. Az olyan dalok, mint az Add fel, és add nekem meg a Neked áll a zászlóm nem lettek éppen slágerek ebben a házban.

Talán túlságosan is élveztem Kyle grimaszát.

- Jesszus, ez tényleg úgy hangzik, mintha igazi seggfej lennék.

Igyekeztem a pillantásommal jelezni, hogy ez egyértelmű.

- Azt már mondtam, hogy sajnálom? - kérdezte félénken.

- Aha - feleltem, és elé raktam a hamburgerét. - A koncerten, több ezer ember előtt, hogy a média újabb Kyle Hamilton kontra Szűz Val-botrányról számolhasson be, és te több lemezt adhass el. Ugye tudsz róla, hogy ma este kihasználtál?

Teljesen igazam volt, de Kyle tudta, hogy csak cukkolom.

- Kihasználtalak? - nevetett. - Val, ez fájt. Őszinte bocsánatkérés volt.

- És nem lehetett volna négyszemközt csinálni?

- Így kellett lennie, különben a rajongóim sosem szálltak volna le rólad.

Hitetlenkedve méregettem.

- Lehet.

- Nem lehet, hanem tuti. Nem álltak volna le. Persze nem hibáztatom őket az után a kép után. Tényleg úgy néz ki, mint valami vad erdei hancúrozás.

Felsóhajtottam. Kyle csendben ette a sült krumpliját. Miután végzett, hátradőlt, és kíváncsian mért végig.

- Egy kérdést mindenképp felvet az a fotó - fonta össze a karját.

Vártam, mert tudtam, hogy úgyis kifejti, akár akarom, akár nem.

- Meddig jutottál már pasival?

Éreztem, hogy ez a kérdés előbb-utóbb mindenképp előkerül.

- Ha megmondom, akkor bejelented az egész világnak? Nem mintha ciki lenne, de azért mégiscsak a magánéletemről beszélünk.

- Egy léleknek sem árulom el, anyám sírjára esküszöm.

- Egyáltalán meghalt az anyád?

- Nem - mosolygott. - De esküszöm. Soha egy szót sem szólok róla senkinek. Csak beteges kíváncsiság gyötör.

Sóhajtottam.

- Az exemmel, Zachkel párszor eljutottunk a félmeztelen pettingig, mielőtt dobott.

Kyle-nak leesett az álla.

- Ennyi? - döbbent meg. - A pasid néhányszor megtapizta a melledet? Hát én ennél még vadidegenekkel is tovább jutottam a diszkóban, tánc közben!

- Milyen romantikus! És még csodálkozol, hogy nem ájulok el a nyomulásodtól.

Kyle annyira elképedt, hogy képtelen volt folytatni a beszélgetést. Csendben fejeztük be a vacsoránkat, és közben végig úgy bámult rám, mintha valami összetett feladvány lennék, amit szeretne megfejteni.

Evés után előkapott a zsebéből egy csomag mentolos cukorkát, és néhányat betömött a szájába. Engem is megkínált, de én gyanakodva méregettem.

- Megszokás - esküdözött, és kinevette ^ a bizalmatlanságomat. - Ezzel jár, ha valaki ismert ember. Úgy szedem, mintha gyógyszer lenne.

Elfogadtam egy cukrot, aztán felálltam, hogy kidobjam a szemetet. Megnyomtam a gombot a hulladéktömörítőn, aztán megfordultam, és Kyle közvetlenül előttem állt. Esélyt sem adott rá, hogy megszólaljak, vagy ellökjem magamtól, csak a tenyerébe vette az arcomat, és figyelmeztetés nélkül megcsókolt. Az egyik pillanatban még a vacsora maradványait takarítottam fel, a másikban már olyan mohón falt, mintha én lennék a desszert.

Az a helyzet, hogy ebben a csókban nem volt olyan düh, mint abban, amit a megnyitón kaptam. Csak a vágyat éreztem benne. Vágyat és valami édeset, ami egészen álomszerűvé tette.

Teljesen megadtam magam, most az egyszer nem ellenkeztem.

Először is, aznap este dobtak, és kissé sérülékeny voltam. Nem számít, mennyire jó barátságban váltunk el, a szakítás sosem esik jól. Éreznem kellett, hogy valaki kíván, és ezt legjobban Kyle tudta éreztetni velem.

Másodszor, a srác soha semmit nem csinált ímmel-ámmal, ezt meg, ha tehette volna, soha nem hagyja abba. Szívét-lelkét beleadta abba a csókba. Tehetetlen voltam, de egyáltalán nem bántam. Belesóhajtottam a szájába, és a testünk szinte összeolvadt.

A gyengédség abban a pillanatban szenvedéllyé változott, és Kyle úgy csókolt, mint még soha senki. Elakadt a lélegzetem, elszédültem, és megrogyott a térdem.

Átkarolt, szorosan magához ölelt.

- Nézzenek oda, csak nem ájuldozol? - suttogta az ajkamra tapasztott szájjal, alig hallhatóan.

Beleremegtem.

- Csaltál - lihegtem. Arra is képtelen voltam, hogy a szememet kinyissam.

Kyle még egyszer végigsimította ajkával az enyémet, aztán a szája a fülemhez vándorolt. Ugyanaz a veszélyes suttogás következett:

- Van fogalmad róla, milyen régóta vágytam már erre?

- Amióta ismersz? - találgattam fuldokolva. A szája megtalálta a fülem mögötti érzékeny pontot, és beleborzongtam.

- Amióta először beszóltál - felelte isteni, kínzással felérő csókok közepette.

A keze elkalandozott, én meg lassan visszatértem a valóságba.

- Oké, Kyle, elég lesz. Megkaptad a csókodat, most már állj le! - figyelmeztettem, de nem mozdultam. Még én is éreztem, hogy ez nem úgy hangzott, mintha komolyan gondolnám.

- Miért? - kérdezte, és tovább csókolgatta a nyakamat.

Beletúrt a hajamba, és hátradöntötte a fejemet, hogy rendesen a nyakamhoz férjen. A szemem fennakadt.

- Mert nagyon megnehezíted, hogy jó legyek - válaszoltam reszelős hangon. - Szűz vagyok, nem szent.

Mélyen, rekedten nevetett, lehelete csiklandozta a bőrömet.

- Nem - értett egyet -, és prűd sem vagy, igaz?

- Sosem állítottam, hogy az lennék. - Keze betévedt a felsőm alá, mire végre magamhoz tértem. Megragadtam az ujjait, és gyengéden lefejtettem magamról. - Szerintem menj haza.

- Miért?

- Mert késő van, biztos még egy csomót kell pakolnod, én fáradt vagyok, a szüleim ott ülnek a másik szobában, és nem akarom ezt.

Kyle nagy nehezen lehámozta magát rólam, és a hajába túrt.

- Val, miért csinálod ezt? Miért vársz? Mi értelme ennek?

Sóhajtottam, mert semmi kedvem nem volt a szokásos vitához.

- Azt értem, miért kezdtél bele a „V mint vigyázz! “-ba - folytatta. - Érthető, hogy vissza akartál vágni. De miért döntöttél úgy, hogy vársz? Mi jó van abban, ha vársz az esküvődig?

- Tényleg tudni akarod?

- Igen, tényleg érdekel, mert ha nem kapok tőled elfogadható választ, akkor nem fogok tudni hazamenni ma este.

Ösztönösen megérintettem a nyakláncomat.

- Azt tudod, hogy engem örökbe fogadtak, ugye? Biztos olvastad az újságokban. Az édesanyám tizenöt éves volt, amikor teherbe esett.

- Igen, hallottam róla, de létezik fogamzásgátlás. Neked nem kell úgy járnod. Nem szaladgál a világban egy csomó mini-Kyle.

- Vagy nem tudsz róla - szellemeskedtem.

- Kizárt, mert mindig figyelek a biztonságra. Ha gyereket vállalok, azt jól akarom csinálni, gondoskodni fogok róla. De ezt nem tehetem meg, ha turnézom, és folyton partikrajárok.

Hát… legalább ennyi erkölcsi érzék szorult belé.

- A szexből nem feltétlenül születnek gyerekek, Val, és ezt te is tudod. Tehát mi az igazi okod?

- Te fogadtál már meg bármit is? - kérdeztem. - Tettél magadnak fontos ígéretet? Olyat, amit semmi áron nem akartál megszegni, akkor sem, ha mások hülyeségnek tartották, vagy azt mondták, úgysem fog sikerülni?

Tudtam, hogy igen, mert Shane egyszer elmesélte, menynyire elszántan sikeressé akarta tenni a bandáját, hiába mondta mindenki, hogy nem fog menni.

Kyle lassan, mélyen elgondolkodva bólintott.

- Tehát ez egy fogadalom, amit nem akarsz megszegni. Oké, még ezt is megértem, de miért pont ezt fogadtad meg? Tudni akarom, miért olyan fontos ez neked.

Nem akartam elhinni, hogy épp Kyle Hamiltonnal beszélgetek erről, de miközben végiggondoltam a válaszomat, rájöttem, mennyire fontos a kérdése. Mégis miért akarom ilyen elszántan betartani a magamnak tett ígéretet? A fogamzásgátlásban igaza volt, nem lett volna törvényszerű, hogy én is úgy járjak, mint az anyám. De ennél sokkal többről volt szó.

Abban a pillanatban arra is ráébredtem, mennyire szeretném, hogy Kyle megértse az érveimet. Pont ő. Azt akartam, hogy tudja, miért olyan fontos ez nekem. Furcsa, de a hibái ellenére is vágytam a megértésére. Ki akartam vívni a tiszteletét.

- Várj egy percet! - szóltam, majd betereltem a nappaliba, és leültettem a kanapéra. - Mindjárt visszajövök, csak mutatni akarok valamit.

Néhány perccel később az édesanyám levelével tértem vissza. Odaadtam neki a megsárgult papírt.

- A vér szerinti anyám választotta ki az örökbe fogadó szüleimet - magyaráztam. - Kétszer találkoztak, egyszer egy beszélgetésen, egyszer pedig, amikor megszülettem. Ezt a levelet és a nyakláncomat kaptam tőle.

Kyle elolvasta a levelet, és várta, hogy újra megszólaljak. Eltartott egy pillanatig, mire biztosra vettem, hogy közben nem fogom elsírni magam.

- Tudod, ő nem emlékezett az első alkalomra, még arra sem, kivel feküdt le. Nekem ezzel a tudattal kell leélnem az életemet. Azért fogadtam meg, hogy várok, mert nem akarom, hogy az első alkalmam akár egy kicsit is hasonlítson az övére. Épp ellenkezőleg, azt szeretném, hogy életem legkülönlegesebb pillanata legyen.

Kyle egy percig hallgatott, aztán bólintott:

- Nem hibáztatlak, amiért erre vágysz, de ennek mi köze a házassághoz?

- Hadd kérdezzek valamit! Miért olyan vonzó számodra a gondolat, hogy velem legyél?

Elnevette magát, és ezzel megszűnt a feszültség.

- Most soroljam fel az összes okot, amiért vonzódom hozzád? Kezdjem a virgácsaiddal?

- Nem, csak a szüzességre gondolok - feleltem, és én is elmosolyodtam. - Miért olyan vonzó, hogy egy szűzzel legyél?

- Felderítetlen terep.

- Komolyan kérdeztem.

- Én meg komolyan válaszoltam - biztosított. - Nagyon szexi a gondolat, hogy valaki olyannal legyek, aki még senki mással nem volt. Tudod, milyen érzés, hogy én lehetek az első, aki mellett egy lány nőnek érzi magát? Tudod, milyen az, ha enyém az irányítás, és láthatom, amint életében először új érzéseket él át? Tudod, milyen az, ha új dolgokat taníthatok neki? - Végigsimította a combomat, aztán csak nézte, ahogy végigfut rajtam a libabőr. - Fogalmad sincs, mit tennék veled, Val. Elképzelni sem tudod, milyen érzéseket ébresztenék benned.

Megragadtam túlságosan kíváncsi kezét, és összekulcsoltam az ujjainkat, hogy ne folytathassa tovább a kalandozást.

- Testileg - bólintottam. - Ebben biztos vagyok. Nem kétlem, hogy profi vagy az ágyban, de én azt akarom, hogy a szex ennél többről szóljon. A testem, a szüzességem olyan része a lényemnek, amit rajtam kívül a világon senki sem ismer. Ha egyszer odaadom, sosem kapom vissza. Nem fogom csak úgy odadobni valakinek néhány pillanatnyi testi örömért. Azt akarom, hogy olyannal oszthassam meg, akiben teljesen megbízom. Olyan embernek kell lennie, aki megért, szeret, és akit én is ugyanannyira szeretek.

- Jó, de miért pont a házasságig vársz? Azt hiszed, házasság nélkül nem találsz olyat, aki szeretne?

- Szerintem ha tényleg találnék valakit, aki ennyire szeret, az a férfi el is akarna venni. Hajlandó lenne várni rám. Ha egy férfi nem akarja mellettem elkötelezni magát egy életre, akkor nem érdemli meg, hogy ebben az élményben osztozzon velem.

Kyle összeráncolta a homlokát, mintha azt mondtam volna, hogy személy szerint ő nem érdemel meg. Hát… tulajdonképpen tényleg ezt mondtam, mivel mindketten tudtuk, hogy nem hajlandó várni.

- Azt akarom, hogy a szüzességem annak a férfinak is jelentsen valamit, akivel életem hátralévő részét leélem. Gondold csak végig! Hogy éreznéd magad, ha úgy döntenék, te leszel az az ember, aki ilyen bensőségesen ismerhet engem? Hogy éreznéd magad, ha tudnád, hogy előtted soha senkinek sem engedtem, hogy hozzám nyúljon, és senki nem is tette? Csak te.

Kyle veszélyes vigyort villantott.

- Próbáljuk ki, aztán majd beszámolok.

Felmordultam.

- Minek is töröm magam?!

Elkaptam a kezem, felpattantam, és a bejárati ajtó felé indultam. Kyle a sarkamban volt, és nevetett.

- Jó, jó, bocsánat, ezt nem lehetett kihagyni! De értem, mit akarsz mondani, és tényleg csodálatos lenne. Főleg, ha te lennél az, mivel olyan válogatós vagy.

Megtorpantam, és a szeme közé néztem.

- Látod, Kyle, éppen ez a lényeg. Ezért várok. Tényleg megfosztanál attól, hogy ilyen különleges kapocs kössön össze valakivel?

Egy örökkévalóságig bámult rám, és közben alaposan átgondolta, amit mondtam. Egy percig azt hittem, végre felfogta. Nem mintha felmerült volna bennem, hogy megnyerhetem őt az aszkétakihívásnak, de tényleg azt gondoltam, hogy sikerült az én szemszögemből látnia a kérdést.

- Persze, romantikus elképzelés - felelte végül. - Kár, hogy tévhit.

- Tessék?

- Pont azt csinálod, mint a többi csaj. Kitaláltad magadnak a tökéletes pasit, és olyasvalakinek tartogatod magad, aki nem létezik. Mi van, ha, miközben a nagy Őt keresed, lemaradsz egy nagyszerű lehetőségről?

Tudtam olvasni a sorok között, hallottam azt is, amit nem mondott ki: könyörgött, hogy ne engedjem el. Az volt az egészben a legszomorúbb, hogy én sem akartam lemondani róla.

- Mondd ki, Kyle! - kérleltem kétségbeesetten. - Mondd, hogy vársz az esküvőnkig, és akkor a tiéd leszek.

Az arcára kiült a kín.

- És ha azt mondom, hogy szeretlek? - kérdezte halkan. - Ha megígérem, hogy veled és csakis veled leszek?

Könnybe lábadt a szemem.

- Az nem elég - feleltem szomorúan. - Gyűlölném magam, ha beadnám neked a derekam, és rád is neheztelnék. Mindig úgy érezném, annyira azért nem szerettél, hogy megadd az egyetlen dolgot, amit kértem tőled.

- Nem a szerelem hiánya a probléma. Hát nem érted?

Ennyi elég is volt, ettől kicsordult a könnyem.

- Akkor micsoda? - kérdeztem. - Ennyire létfontosságú a szex? Tényleg nem érek annyit, hogy várj rám?

Kyle nagyot nyelt.

- Ha született olyan lány ezen a földön, aki megéri, az te vagy, Val, de ezt akkor sem tudom megígérni. Fogalmad sincs, milyen életet élek. Mindig túl sok a gyönyörű és készséges nő, túl nagy a kísértés, és túl sok az elvárás. Ha tőled nem kapnám meg, amire szükségem van, valószínűleg félrelépnék. Tudom, mennyire rosszul hangzik ez, de őszinte akarok lenni hozzád. Én is csak ember vagyok, Val, ráadásul gyenge, és már túlságosan régóta élvezem a szexet. Nem tudom megadni neked, amit kérsz tőlem, mert félek, hogy összetörném a szívedet.

Ha tudta volna, hogy ezzel a vallomással már megtette!

Majdnem meggyőzött, majdnem beadtam a derekam. Be is akartam adni. De hiába értettem meg a félelmét, hiába tiszteltem az őszinteségét, az igazság csak megerősítette az elhatározásomat.

- Akkor mindkettőnk keze meg van kötve, Kyle, mert akkor is megszakadna a szívem, ha arra kérnél, köpjem szembe magam, mindazt, amiért annyit dolgoztam, és mindent, amiben hiszek. Sajnálom.

Szomorúan mosolygott. Végre abbamaradt a körtánc, mert falba ütköztünk. Mindketten tudtuk, hogy most utoljára beszélgetünk erről.

- Én is sajnálom. - Még egyszer magához húzott, és megölelt. Tudtam, hogy erre az ölelésre életem végéig emlékezni fogok. - De ha valaha úgy döntesz, hogy alább adsz az elvárásaidból, légyszi, először engem hívj! - szorított jó erősen.

Nevettem, de közben elcsuklott a hangom a sírástól.

- És ha egyszer rájössz, hogy megéri várni rám, megengedem, hogy felhívj.

Végül sikerült kinyitnia az ajtót, és kilépett a verandára.

- Vigyázz magadra, Szűz Val! Nagyon remélem, hogy megtalálod, amit keresel.

- Tényleg? - bukott ki belőlem a kérdés.

- Persze. - Mosolyt erőltetett az arcára, és rám kacsintott. - Teljesen őrült vagy, de attól még a kedvenc szüzem maradsz.

Szomorúan mosolyogtam rá.

- Szia, Kyle.

- Szia.

23.
A VÉGE

- Valerie! - Reggie arca felragyogott, miközben a smoothie-mért nyúlt, és belecsorgatta a csokis joghurtot. - Mostanában ritkán látogatsz meg.

- Ritkán járok dolgozni.

Felsóhajtottam, amitől Reggie arcáról leolvadt a mosoly.

- Minden rendben? - kérdezte.

- Igen - feleltem, és akkorát ásítottam, hogy könnybe lábadt a szemem. Nagyon fáradt voltam, mert anyuval hajnalig fent maradtunk, de igazából általánosságban véve is kimerültem. - Jól vagyok, csak sok a dolgom.

- Oké - bólintott Reggie bizonytalanul. - Hát… örülök, hogy láttalak. Mindenképp aludd ki magad este! Fáradtnak tűnsz. Tudod mit? Kapsz egy üdítőt.

- Az talán jót tenne - értettem egyet, és a pénztárcámért nyúltam.

A fejét rázta.

- Én állom - jelentette ki. - Nyilvánvaló, hogy vészhelyzet van.

- Kösz, Reggie.

Visszamentem az ékszerüzletbe, és nagyot sóhajtottam. Elég rosszul nézhetek ki, ha a joghurtos srác light kólát erőszakol rám. A boltban igyekeztem minél többet meginni belőle, miközben a töriérettségi-előkészítőn kapott házimat próbáltam behozni.

A honlapomon elhelyezett linkeknek és a Szűz-ékszereknek köszönhetően nagyon megemelkedtek Margret online eladásai, de maga az üzlet szerencsére pont olyan békés maradt, mint azelőtt. Azt hiszem, ettől Margret is legalább annyira megkönnyebbült, mint én.

Már majdnem bealudtam, amikor megéreztem, hogy valaki ott áll a pult túloldalán. Felemeltem a fejem, és a volt barátom aggódó tekintetével találtam szemben magam.

- Zach? - döbbentem meg.

- Szia! - A pult mögé mutatott. - Szabad?

Kissé összezavarodtam, de azért megengedtem, hogy bejöjjön mellém. Elfoglalta a régi helyét - Margret székét ahogy akkor szokta, amikor még együtt jártunk.

- Mit keresel itt? - kérdeztem.

- Bocsánatot kérek. - Nagyon megviseltnek tűnt. Tudtam, hogy a képről nem ő tehetett, de azt nem gondoltam volna, hogy ennyire gyötri magát miatta. - Val, fogalmam sem volt arról, hogy Sophia lenyúlta azt a fotót. Remélem, hiszel nekem… Kicsit labilis a csaj, ijesztően ragaszkodik. Ezért is szakítottam vele. Tudtam, hogy őrült, de esküszöm, fel sem merült bennem, hogy képes lenne… ilyesmire. Nem akartam… Annyira sajnálom!

- Semmi baj, nem hibáztatlak. Nem te tehetsz róla.

Zach szomorúan mosolygott.

- Mindent sajnálok, Val. Nemcsak a képet, hanem ezt az egészet.

Tartozott ezzel a bocsánatkéréssel, de olyan levert volt, hogy kedvem lett volna jól megölelni és megnyugtatni, hogy minden rendben lesz. Egy percig csak néztem őt, aztán így is tettem.

- Semmi baj - suttogtam, miközben szorongatott. - Már hónapokkal ezelőtt elmúlt a haragom. - Elengedett, és megszorítottam a kezét. - Én is sajnálom, Zach. Nem a te hibád, ami velünk történt. Na jó, nem csak a te hibád. Én is elszúrtam, és mindketten rosszul kezeltük a helyzetet.

Mosolyogni próbált, de nem egészen sikerült neki.

- Még most is túl jó vagy hozzám, Val. Nagyon szemét voltam. - Vitatkozni akartam, de a fejét rázta. - Nem, tényleg, egy rohadék. Sokáig tartott, mire megértettem, hogy valami nagyon különlegeset dobtam el dühömben. Nagyon sok munkám volt abban, hogy azt az estét tökéletessé tegyem, és nagyon veled akartam lenni. Milyen sokáig türelmes voltam, erre ledobtad az atomot. Rosszulesett.

- Tudom - suttogtam -, és sajnálom.

- Megbántottál, én meg berágtam, de akkor sem kellett volna csak úgy szakítanom veled. Nem is próbáltam megbeszélni a dolgainkat! Aztán összejöttem Olíviával… Pedig egyáltalán nem érdekelt a csaj, még csak nem is tetszett. Kizárólag azért csináltam, hogy fájjon neked.

- Ettől kicsit jobban érzem magam - ismertem be, és meglöktem a vállát. - Szívás volt azt hinni, hogy azért dobtál Olíviáért, mert őt jobban szeretted.

Zach szája halvány mosolyra húzódott.

- Nálad jobban senkit sem szerettem, Val. Szerelmes voltam beléd.

Elakadt a lélegzetem. Zach nem nézett rám, inkább a pultot bámulta. Örültem, hogy nem engem figyel, mert könnybe lábadt a szemem, és nem akartam, hogy lássa, milyen hatással van rám még mindig.

- Tudom, ezt sosem mondtam ki, amikor jártunk - folytatta. - Csak akkor jöttem rá, amikor már túl késő volt.

Csendben ültünk, aztán Zach a szemembe nézett.

- Mert már túl késő, igaz?

Nem akartam elhinni, hogy arra kér, fogadjam vissza. Hihetetlen volt, hogy még mindig érdeklem, és még mindig akar engem.

- Hiányzol - mondta, miközben megfogta a kezemet, és összefonta az ujjainkat. - Jók voltunk együtt, jól éreztük magunkat. Szerettük egymást. Sajnálom, hogy erőltettem a szexet, akkor még nem tudtam, mennyire fontos neked ez a kérdés. De meg akarom próbálni. Inkább lennék veled testiség nélkül, mint hogy végignézzem, hogy beéred egy Isaac Warren- féle sráccal. - Aztán még hozzátette: - Sajnálom, hogy szétmentetek, remélem, ő legalább nem bántott meg.

Meglepett, hogy Zach tud a szakításunkról, de hát a magánéletem részletei valamiért mindig villámsebesen kiszivárogtak.

- Nem bántott meg - nyugtattam meg. - Közös megegyezéssel történt, nem illettünk össze. Nem úgy, mint veled.

Zach könyörgő tekintettel nézett fel rám.

- Újra jók lehetnénk együtt.

Megcsóváltam a fejem.

- Nem. Igazad van, már túl késő.

Nagyot nyelt.

- Biztos?

Lassan bólintottam.

- Sajnálom, Zach, de biztos. Azt hiszem, most arra van szükségem, hogy egyedül legyek. Nem voltam elég jó barátnője Isaacnek, és szerintem ez mostanában nemigen fog változni. Túl sok minden történik velem.

- Aggódom miattad, Val - ráncolta a homlokát. - Már jó ideje nem vagy önmagad.

- Jól vagyok.

- Ez nem igaz. Oké, már nem járunk, de attól még ismerlek, és látom rajtad, hogy nehéz neked. Szerintem muszáj lenne beszélned valakivel, úgyhogy tessék, beszélgess velem!

Felsóhajtottam.

- Édes vagy, de nem akarom rád zúdítani a problémáimat.

- Jó hallgatóság vagyok - bizonygatta.

Hitetlenkedve néztem rá, mire felnevetett:

- Ha megerőltetem magam, menni fog - helyesbített. - És tartozom is neked ennyivel.

Akkor hirtelen megindult a szóáradat, és megállíthatatlan erővel tört elő belőlem. Mindent elmeséltem Zach-nek: Isaacet, Carát és Kyle-t. Beszéltem a gimiseknek tartott előadásaimról, az ékszerekről és a filmes lehetőségről. Azt is elpanaszoltam, milyen nehéz lépést tartani a sulival, miközben olyan sokat hiányzóm.

Nem tudom, mennyi idő múlva fejeztem be, csak annyi biztos, hogy sokáig dőlt belőlem a szó, de Zach egyszer sem fészkelődött, az órájára sem pillantott. Betartotta az ígéretét, és úgy hallgatott, mintha tényleg érdekelné, amit megosztok vele.

- Az a baj - mondtam most már kicsit lassabban -, hogy annyi mindent kell csinálnom egyszerre. Igaz, csupa olyasmit, ami fontos nekem, és általában élvezem is, de hiába van ezer tervem a jövőmre, mégis elveszettnek érzem magam. Pontosan tudom, ki vagyok, mégsem ismerem magam. Tiszta hülyeség…

Zach vállat vont.

- Szerintem nem az. Túl sokat dolgozol, túl sok dologgal foglalkozol egyszerre. Azt hiszem, az elején még tudtad, mit akarsz, de sokkal többet kaptál, mint amire vágytál, és az egész felemésztett. Szűz Val átvette az irányítást az életed felett, és szép lassan megfojtja Valerie-t.

Hiába beszéltem olyan hosszasan, végül ettől az utolsó kijelentésétől lábadt könnybe a szemem.

- Pontosan ezt érzem! Megfulladok. Nem kapok levegőt, olyan, mintha folyamatosan az életemért küzdenék, és a felszínre vezető utat keresném.

- Akkor szállj ki, mielőtt még belehalsz!

- Szálljak ki? - Ez elképzelhetetlennek hangzott. Miután Kyle előző este elment tőlünk, órákig beszélgettünk anyuval, de a kiszállás szóba sem került. Egész egyszerűen lehetetlennek éreztem.

- Jó, nem kell mindent otthagyni, például jó ötlet lenne befejezni a sulit, de ezt-azt elengedhetnél. Többnyire már most is Robin kezeli az oldaladat. Mondj nemet az ékszeres fickóknak, mondd le az előadásaidat! Add át másnak a diák önkormányzati feladataidat, hagyd ott az állásodat! Ha tényleg megkapod azt a filmszerződést, az egyetemi tandíjad úgyis meglesz, és Margret megértené, ha a tanulmányaid befejezéséig pihennél.

- De nem adhatok fel mindent, amit elkezdtem.

- Nem adnál fel semmit. A „V mint vigyázz!” megmaradna, és továbbra is kiváló példakép lennél, csak nem olyan aktív. Biztos, hogy van, aki át tudná venni a helyed. Olyan sokan hisznek abban, amit eddig elértél, biztos örömmel segítenének. Lehet, hogy hagyni kéne nekik. Egy kicsit szállj ki az egészből! Most, hogy a Tralse egész nyáron turnézik, gondolom, a lesifotósok is leszállnak rólad. Tökéletes az időpont arra, hogy kivegyél egy kis szabadságot. Felesleges örökké tövig nyomni a gázt.

Volt valami abban, amit mondott, én is éreztem, hogy ezt a tempót nem tudom a végtelenségig tartani. Jó úton haladtam afelé, hogy tönkremenjek.

- Val, senki sem fogja a szemedre vetni, ha magadra is szánsz egy kis időt. Gondold végig, mit akarsz, hozd helyre a kapcsolataidat, és gyere el velem a végzős bálra!

Egyetértően bólogattam, amíg fel nem fogtam, mit mondott. Döbbenetemet látva elnevette magát:

- Bocsi, ez az utolsó csak úgy kicsúszott a számon.

Elmosolyodtam. Úgy éreztem, egy tánccal és bulival teli, stresszmentes este lenne a tökéletes gyógyír összetört szívemre. Mindig is ezt szerettem a legjobban Zachben - jó volt vele lenni. Tudta, hogyan kell elfelejteni a gondokat, és élvezni a pillanatot.

- Tudod mit? Az nagyon jó lenne. De csak ha barátokként megyünk.

- Naná - bólintott. Felemelkedett, és kinyújtóztatta a tagjait. - Na jó, hagylak tanulni. Csak annyit ígérj meg, hogy nem lesz semmi bajod!

- Lehet, hogy igazad van - ismertem be. - Itt az ideje, hogy búcsút intsek a „tizenöt perc hírnévem”-nek.

Már attól könnyebbnek éreztem magam, hogy ezt kimondtam. Határoztam. Csodálatos év állt mögöttem, de egyszer minden jó véget ér. Eljött az ideje, hogy pihenjek egy kicsit. Ráadásul bármi volt is köztünk Kyle-lal, azzal, hogy előző este búcsút vettem tőle, úgy éreztem, mintha sikerült volna lezárnunk.

Kikísértem Zachet a bolt bejáratáig, és megleptem egy újabb öleléssel.

- Köszönöm.

- Szívesen, máskor is. Vigyázz magadra, Val!

- Vigyázok - ígértem, és komolyan is gondoltam. Úgy döntöttem, Szűz Val nem fog teljesen eltűnni, de Valerie Jensen visszaveszi az irányítást az élete fölött.

EPILÓGUS

- Akkor… - fordultam Stephanie-hoz, miután kitettem a szülei háza előtt. - Készen állsz?

Sugárzó arccal csodálta meg az ujján csillogó követ.

- Hű de izgatottak lesznek! Nagyon bírják Austint.

- Én is. Annak nem örülök, hogy lenyúlja a kedvenc szobatársamat, de mivel koszorúslány lehetek, megbocsátok neki.

- Nemcsak koszorúslány leszel - javított ki Steph -, hanem a tanúm is, ugye?

Fülig ért a szám. Stephanie gyakorlatilag olyan volt, mintha a testvérem lenne.

- Esetleg beleegyezhetek, de csak akkor, ha Austin szuperszexi tanút választ, aki jól mutat majd mellettem a fotókon.

- Arra is figyelni fogunk, hogy szingli legyen - ígérte Stephanie. - Pont a múltkor beszéltük, hogy találnunk kellene neked egy pasit.

Nevettem, de aztán felsóhajtottam, és felemeltem a barátnőm kezét, hogy újra megcsodálhassam a gyűrűjét, pedig ezt már vagy egymilliószor megtettem.

- Jó lenne egy pasi - ismertem be. - Főleg, ha annyira tökéletes, mint a tiéd.

Ettől a megjegyzéstől teljesen elolvadt. Gyógyíthatatlanul szerelmes volt.

- Na, szállj már ki! - nevettem rá. - Menj, közöld a szüléiddel a nagy hírt!

- Mit terveztél ebédre? Ehetnél velünk.

Megcsóváltam a fejemet.

- Carával találkozom.

Stephanie ettől kijózanodott.

- De jó! Szerinted nem lesz baj?

- Á, biztos, hogy nem! Azóta sem jött helyre a kapcsolatunk, de amióta megint beszélünk, kicsit jobb. Jöjjek vissza érted később?

- Nem, majd ott találkozunk.

- Oké. - Kiugrott a kocsiból, én meg utána szóltam a lehúzott ablakon át: - Jó mulatást! És szoríts nekem!

- Arra nem lesz szükség. A felvételen találkozunk!

Húsz perccel később - négy év után először - szemtől szemben álltam Carával.

- Rég találkoztunk - nevetgéltem idegesen, majd leültem.

- Aha - mosolygott Cara, de ő is ugyanolyan zavarban volt, mint én. - Örülök, hogy felhívtál.

- Én is.

Kínos csend következett.

- Hmm… Láttam a Szappanoperák Díjátadóját - mondtam, miután a pincér felvette a rendelésünket. - Gratulálok!

Cara megvonta a vállát. Azelőtt sosem láttam így szerénykedni.

- Csak egy mellékszerep.

- Jó, de ha Collette tényleg megöli Ricót, akkor te bosszút állhatsz, mert te vagy a gyereke anyja. Az menő lenne, nem?

Cara elmosolyodott.

- Szoktad nézni a sorozatot?

- Csak amióta benne vagy. Stephanie-val függők lettünk, de ez a legnagyobb, legsötétebb titkunk.

- Köszi. Nem akarok örökké szappanopera-színésznő maradni, de jól fizetnek.

- Meg hát ott van Rico is.

Cara elvigyorodott, és magát legyezgette.

- Az biztos, hogy Rico nagyon ott van.

- Az életben is olyan király, mint a filmben?

- Még olyanabb - ismerte be.

- Shane hogyhogy nem féltékenykedik, amiért vele dolgozol, és állandóan smároltok?

- Ez egyszerű. Tudja, hogy őt szeretem. Amúgy meg tavaly karácsonyra egy Rico fejével díszített dartstáblát kapott tőlem.

Mindkettőnkből kitört a nevetés, és már majdnem úgy éreztem magam, mint régen.

- Tartozom neked egy bocsánatkéréssel - mondtam. - Sosem hittem volna, hogy együtt maradtok Shane-nel. Amikor összeházasodtatok, ötven dollárt kellett kiperkálnom Stephanie- nak.

Cara úgy tett, mintha megsértődne.

- Ellenem fogadtál?

- Nem tehetek róla. Tudod, hogy van ez a nevetséges előítéletem a rocksztárokkal szemben. De ha ettől jobban érzed magad, örülök, hogy tévedtem. Megtaláltad az álompasidat, és ez nekem is reményt ad.

- Akkor nem jársz senkivel?

- Most épp nem. Találkozgattam egy-két sráccal, de semmi komoly.

- Valahol már vár rád, Val.

Felsóhajtottam.

- Abban biztos vagyok.

Egy időre lefoglalt minket az evés, de hamarosan kibukott belőlem a kérdés, amitől már majd megőrültem:

- És… ööö… Kyle-lal szoktál beszélni?

Cara felvonta a szemöldökét, de nem tett megjegyzést a bénán álcázott kíváncsiságomra.

- Amióta a banda feloszlott, nem igazán. Reid halála nagyon megviselte a srácokat, és azóta mindenki a maga útját járja. Szerintem fájdalmas nekik együtt lenni.

Bólintottam, mert nem tudtam, mit mondhatnék. A halál hivatalos oka szívelégtelenség volt, de a pletykák szerint az említett szívelégtelenséghez egy jókora adag heroin vezetett. Nem akartam rákérdezni, igazak-e a híresztelések.

- Mi hozott vissza L. A.-be? - kérdezte gyorsan Cara, és én hálás voltam, amiért megtörte a csendet.

- Meghívtak a Connie Parker Show-ba egy „Hol vannak most?” jellegű beszélgetésre. Eléggé meglepett a felkérés, mert már vagy két éve nem volt Szűz Val-es megjelenésem. Amióta kijött a film, egy sem.

- Meghívtak a Connie Parker Show-ba? Az tök menő!

Nevettem.

- Szerintem csak arra akarnak rákérdezni, még mindig szűz vagyok-e. Ráérsz? Van kedved eljönni?

- De még mennyire! - Cara egy pillanatig habozott, aztán elmosolyodott. - Tudod, te mindig a csajszim leszel, V.

Stephanie és a szüleim már vártak, amikor Carával megérkeztünk a stúdióhoz.

- Nézd csak, Val, kit találtam! - visított fel Stephanie, amint meglátott.

- Robin!

-Val!

- De rég láttalak! - öleltem át szorosan a barátnőmet.

- Minimum nyolc hónapja.

- Azt látom - bólintottam, és Robin óriási hasára pillantottam.

- Hat hét múlva érkezik a második kisfiúnk - jelentette be büszkén.

- Gratulálok! És hogy megy az alapítványi munka?

- Semmi sem változott. Majd nézz be, mielőtt hazamész! Christina már nincs ott, de Darla igen, és még mindig veled dicsekszik minden betérőnek.

- Mindenképpen meglátogatom.

- Ja, és hallottad a hírt? Isaac megnősült!

Elmosolyodtam.

- Engem is meghívott az esküvőre. Nagyon édes a felesége, és biztos lesz vagy egy tucatnyi gyerekük.

- Úgy hallottam, házilag süti a kenyeret - viccelődött Robin.

- Ezek szerint Isaac is beadta a derekát? - kérdezte Stephanie. - Úgy tudtam, Utah-ban játszik, valami egyetemi baseballcsapatban.

- Ez igaz - felelte Robin -, azért is tartott neki ilyen sokáig, hogy a misszió után feleséget találjon.

- Sokáig? - nevettem. - Még csak két éve jött haza!

- Hát… az a mormonoknál hosszú idő.

Ez így is volt. Robin tizenkilenc évesen ment férjhez, és már a második gyerekét várta. Én meg közben arra gondoltam, szerencse, ha harmincéves koromra találok egy állandó pasit.

Néhány perccel később kezdődött a műsor felvétele. Nagyot nyeltem, hogy lenyugodjak, miközben a kanapéhoz vezettek, és szembe kellett néznem a közönséggel. Régóta nem szerepeltem már mint Szűz Val, de az első sorból büszkén mosolyogtak rám a szüleim, Stephanie, Robin és Cara. Így el tudtam lazulni.

- Isten hozott! - köszöntött a műsorvezető, Connie Parker, és leült a kanapé melletti székébe. Volt előttünk egy dohányzóasztal, rajta két gőzölgő bögre.

Az interjú elején gyorsan összefoglalta a történetemet. Miután ily módon bemutatott a közönségnek, szélesen elmosolyodott, és így szólt:

- Nos, mindenképpen látniuk kell a videót, hogy fel tudják mérni Valerie tettének jelentőségét.

Magamban felnyögtem, de azért udvariasan mosolyogtam, miközben leengedtek mögénk egy óriási vásznat, és lejátszották a videót, amivel az egész kezdődött. Évek teltek el azóta, és most megint teljes szűzi dicsfényemben álltam azon az asztalon. Miután elcsitult a közönség soraiban a nevetés és a taps, Connie felém fordult.

- Hát ez elég látványosra sikerült - mondta.

- Az biztos, hogy megváltoztatta az életemet.

- Elmesélnéd nekünk, hogyan jutottál el a szakítástól a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampány beindításáig?

Elmeséltem.

Connie végig bólogatott, és amikor a végére értem, az ő tarsolyában még mindig maradt néhány megosztásra váró adat.

- Amióta Valerie elindította a mozgalmat, Amerikában több mint tizenkét százalékkal csökkent a tinédzserterhességek száma. Az elmúlt öt évben a kampány több mint kétmillió dollárt adományozott a Nem Mindenki Csinálja alapítványnak és más szervezeteknek. Valerie azóta megalapította nonprofit örökbe adó ügynökségét, a „Cs mint család”-ot is, amely segít a terhes tinédzsereknek, hogy szerető otthont találjanak a kisbabáiknak. Eddig negyvenhét gyermeket helyeztek el.

Így került szóba az, hogy engem is örökbe fogadtak. Meséltem a híres V-s nyakláncom eredetéről és a nevemről. Még a vér szerinti anyám levelét is megmutattam. Tudtam, hogy elő fog kerülni a téma, ezért magammal hoztam.

- Megfogadtam, hogy a házasságig várok, mert büszke vagyok az édesanyám döntésére, arra, hogy örökbe adott. Nagyon bátor tett volt, és hálás lehetek neki, amiért annyira szeretett, hogy a kedvemért helyesen cselekedett, és olyan embereknek adott, akik gondomat tudták viselni.

- Felmerült benned valaha, hogy szívesen találkoznál a vér szerinti édesanyáddal? - kérdezte Connie.

- Ezen már gondolkodtam, de sosem próbáltam felkutatni. A világ legjobb szüleit kaptam.

- De szeretnél?

- Micsodát? Találkozni vele? - kérdeztem. - Azt hiszem. Már ha ő is szeretne találkozni velem. Jó lenne, ha megmutathatnám neki mindazt, amit elértem, és elmondhatnám, mennyire hálás vagyok azért, amit értem tett.

- Nos, Valerie, van számodra egy meglepetésünk. Itt a vér szerinti édesanyád, és nagyon szeretne megismerni téged.

Elakadt a lélegzetem. Olyan gyorsan kaptam oldalra a fejem, hogy kis híján megrándult a nyakam. Egy magas, vékony, szőke nőre esett a pillantásom, akinek könnyek ültek a szemében, és a mosolya pontosan olyan volt, mint az enyém.

A szüleimre néztem, láttam, hogy mindketten mosolyognak, és anyu sír. Úgy éreztem, nem bánják, úgyhogy felálltam, és az előttem álló nőhöz fordultam.

- Valerie Jensen - szólt Connie -, bemutatom Valerie Rogerst, a vér szerinti édesanyádat.

- Szervusz - köszöntött Valerie. A hangja és a keze is remegett.

- Szia - suttogtam elfúló hangon, aztán valami belső késztetésre a nyakába borultam, és magamhoz húztam az idegen nőt. Ő is átölelt, és együtt zokogtunk egy országos televízió műsorában.

Miután kicsit megnyugodtunk, megtöröltük a szemünket, és még mindig egymás kezébe kapaszkodva lehuppantunk a kanapéra.

- Valerie - fordult Connie a vér szerinti anyámhoz -, hallottál a „V mint vigyázz a szüzességedre!”-kampányról, mielőtt felvettük veled a kapcsolatot?

- Kis híján szívrohamot kaptam, amikor megnéztem a filmet - törölgette még mindig a könnyeit.

- Akkor tudtad, hogy én vagyok az? - kérdeztem.

- Reménykedtem benne. A filmben nem említették a levelet, de Valerie-nek hívtak, és ott volt a V-s nyaklánc is. Úgy éreztem, túl sok a véletlen. Miután megnéztem a filmet, megkerestelek az interneten, és akkor már biztos voltam benne. - A blúza kivágásába nyúlt, és előhúzott egy ezüstláncot, amelyen egy fehérarany V függött. - A láncod egy szett egyik fele. Soha le nem veszem, és sosem felejtettelek el. - Ettől megint elsírtam magam. - Nagyon büszke vagyok rád - suttogta Valerie, és ő is könnyekben tört ki.

Connie-nak kellett megnyugtatnia minket, ezért másra terelte a szót:

- Val, nemrég szereztél diplomát a Stanfordon. Közgazdaságtan-politikatudomány szakpáron végeztél, jól tudom?

- Igen.

- Gratulálok! Ez már önmagában is szép eredmény.

- Köszönöm. De most csak pihenek egy kicsit, ősszel kezdem a mesterképzést.

- Milyen szakon?

- A politikatudományt fogom folytatni.

- Akkor jól látom, hogy a jövődben feldereng a kongresszus? - cukkolt Connie.

Visszamosolyogtam rá.

- Kongresszus, szenátus… - tűnődtem. - Még nem döntöttem el. Ki tudja, lehet, hogy egyszer majd belevágok az „E mint elnök’-kampánybais.

A közönség hangosan éljenzett, amitől mindannyian hangos nevetésben törtünk ki.

- El tudom képzelni rólad, Szűz Val, hogy te leszel az USA első női elnöke - nevetett Connie.

- Jól hangzik, nem? - viccelődtem.

- Oké, Val, borzasztó, hogy meg kell kérdeznem, de tudod, hogy muszáj… Még mindig szűz vagy?

Elnevettem magam.

- Csodálkozom, hogy ilyen sokára került elő a téma. De semmi baj. Igen, Connie, még mindig szűz vagyok.

- Van valakid?

- Most épp nincs. Az utóbbi időben nagyon lefoglalt az egyetem és a „Cs mint család” beindítása, úgyhogy nem értem rá randizni.

- Kár. És mi lett azzal a sráccal? Hogy is hívták? Valami Kyle?

Dübörgött a taps. A közönség kedvéért felnyögtem, de a szívem elszorult.

- Sejtettem, hogy nem telhet el úgy egy Szűz Val-interjú, hogy ne kerüljön elő Kyle Hamilton neve.

- Attól tartok, így van - viccelődött Connie. - Kösz, hogy megérted. Szóval tartjátok a kapcsolatot?

A fejemet ingattam.

- Ó elment az Sz mint szex turnéra, én meg már rég a Stanfordon voltam, mire visszajött. Mielőtt elindult, fegyverszünetet kötöttünk, de többet nem beszéltünk. Biztos már nem is emlékszik rám.

- Egy darabig elég komolyan randizgatott valakivel, még el is jegyezte a lányt.

Újabb késdöfés a szívembe.

- Igen, hallottam róla.

- Akkor azt is tudod, hogy csúnya szakításon van túl? Összetörték a szívét.

Zavarban voltam, megvontam a vállam.

- Igen, hallottam, de tapasztalatból tudom, hogy ezekben a bulvársztorikban nincs sok igazság, szóval ki tudja? Köztudottan nem jöttünk ki egymással, de azért remélem, nem volt olyan durva a szakítása, mint ahogy írták. Bárhol is van, azt kívánom, hogy minden rendben legyen vele!

- Furcsa, hogy ezt mondod - mosolyodott el ravaszul Connie. - És ha azt mondanám, hogy ez a „bárhol” történetesen pont a színfalak mögött van?

A szívem olyan hevesen kalapált, hogy attól tartottam, kiszakad a helyéről, de azért csak kipréseltem magamból egy játékos sóhajt.

- Akkor azt felelném, hogy annyira nem döbbentem meg.

Na jó, akkor hazudnék. Fogalmam sincs, miért nem merült fel bennem, hogy Kyle-t is meg fogják hívni a műsorba. Talán azért, mert olyan régen történt már. Mindig azt hittem, sosem látom többé.

Connie elnevette magát, aztán felkiáltott:

- Gyere ki, Kyle!

Csak akkor tűnt fel, hogy visszafojtom a lélegzetemet, amikor a vér szerinti anyám megszorította a kezem. Furcsa volt, mert bár nem is ismertem, mégis azt éreztem, rendjén van, hogy ott áll mellettem, és támogat, amikor újra szembenézek Kyle Hamiltonnal.

Kyle azzal a halálosan fesztelen járással vonult be, amire emlékeztem, és csókokat dobált a stúdióban ülő nők felé, akik teljesen megőrültek a meglepetéstől.

Csak ennyi kellett ahhoz, hogy visszatérjenek az érzések, amelyek a búcsúnk estéjén kerítettek hatalmukba. Nem tudtam, sírjak-e, vagy nevessek.

Kyle kezet rázott Connie-val, aztán erősen átölelt. A nézők tomboltak. Beleolvadtam az ölelésébe, és belülről kellett harapdálnom az arcomat, nehogy kicsorduljon a könnyem.

Miután elengedett, Kyle az édesanyámmal is kezet fogott.

- Megtisztelő, hogy megismerhetem - mondta. - Köszönettel tartozom, amiért világra hozta a kedvenc szüzemet.

Erre a vér szerint anyám megint sírva fakadt, aminek valahol örültem, mert máris kevésbé éreztem úgy, hogy a rengeteg bőgés miatt orvosi eset vagyok.

- Nem is tudom, köszönetet mondjak-e, amiért része volt abban, hogy a lányom visszakerült az életembe, vagy jól képen töröljem azért, ahogyan viselkedett vele.

Kyle nevetett.

- Hát, ha lehet választani, én a köszönetre szavazok. Már pofoztak fel országos tévében, és nem volt akkora poén.

Ezen persze mindenki jól szórakozott, hiszen éppen tőlem kapta azt a híres pofont.

Valerie-vei arrébb csúsztunk a kanapén, hogy Kyle ülhessen legközelebb Connie-hoz. Elhelyezkedett, és úgy vont magához, mintha ez lenne a világ legtermészetesebb dolga. Mintha legjobb barátok lennénk, és az a négy év valójában csak négy nap lett volna.

Összeugrott a gyomrom az idegességtől. Minden erőmmel próbáltam megnyugodni, mert bár fogalmam sem volt, mi fog most történni, abban biztos voltam, hogy nem szeretném, ha újra beszippantana ez a Kyle Hamilton nevű forgószél.

Megérezte, hogy megmerevedtem, és futó csókot nyomott a homlokomra.

- Túl régóta nem láttalak, Val - súgta a fülembe.

Beleremegett a gyomrom. Tényleg túl sok idő telt el. De leráztam ezt az érzést. Csak azért, mert most még szívdöglesztőbben néz ki, mint négy éve, nem változott semmi.

Connie elnézte, ahogy ülünk ott egymás mellett, és ragyogott a büszkeségtől, amiéit sikerült összehoznia ezt a viszontlátást.

- Szóval, Kyle, Val épp az előbb mondta, hogy szerinte már biztos nem is emlékszel rá. Igaz ez?

- Tudod, Connie, vannak emberek, akiket sosem lehet elfelejteni.

- Egyetértek - nevetett a műsorvezető. - Mesélj, mi van veled mostanában!

- Nos, hamarosan megjelenik a szólóalbumom, de ezenkívül lazítok. Várom, hogy jöjjön az Igazi, és tisztességes embert faragjon belőlem. - Kyle sokatmondóan magához szorított.

Connie elmosolyodott.

A közönség elolvadt.

Én meg elpirultam.

- Akkor szeretnél megállapodni? - faggatta tovább a műsorvezető, de közben egy pillanatra rám tévedt a tekintete.

Magamon éreztem Kyle pillantását, miközben azt felelte:

- Valahogy úgy.

Szabad kezével hirtelen megragadta a kezemet. Hitetlenkedve néztem, ahogy az ujjaink összefonódnak.

El akartam húzódni tőle, de akkor megakadt a tekintetem valami olyasmin, amitől elállt a lélegzetem. A csuklóján egy viseltes bőr karkötő virított. Már akkor is feltűnt, amikor bejött, hiszen korábban sosem láttam rajta ékszert, de azt a kis A medált eddig nem vettem észre.

- Ez meg micsoda? - kérdeztem, és döbbenten babráltam a karkötőt.

- Nem ismered fel? - kérdezte Kyle, és hallottam a hangjában bujkáló nevetést. - Ezt még tőled kaptam egyszer, nagyon régen.

Nem akartam hinni a szememnek. Az a karkötő volt, amit több mint négy évvel ezelőtt, a szüreti bálon vágtam hozzá. Nem is tudtam, hogy elvitte.

- De, megismerem - feleltem, és felnéztem rá. Egészen lefegyverzett a mosolya, és megbénította a gondolataimat.

Kyle önelégülten vigyorgott.

- Már nyolc hónapja.

Először nem értettem, mire gondol.

- Mi van nyolc hónapja?

Felvonta a szemöldökét.

- Nem hallottál az „A mint aszkéta”-kihívásról?

Ekkor leesett a tantusz.

- Te?! - ámultam el.

Kinevetett, amiért szinte sokkot kaptam, és megrántotta a vállát.

- Tudod, szerelmes voltam Adrianába, és amikor szakítottunk, ráébredtem, hogy amióta őt megismertem, nem voltam mással, és nem is akartam mással lenni. Az a nő teljesen tönkretett, mert most már senkivel sem tudok lefeküdni, akibe nem vagyok szerelmes. Pedig elhiheted, próbáltam. Amikor megcsalt, vagy egymillió csajt meg akartam fektetni, csak hogy visszavágjak, de képtelen voltam rá. - Úgy fészkelődött, mintha kényelmetlenül érezné magát. Nem tudtam biztosan, attól jött-e zavarba, hogy a volt menyasszonyáról beszél, vagy attól, hogy az érzéseiről. Mindenképpen alaposan meglepett. - Gondoltam, ha már úgysem csinálom, akár hordhatom is a karkötőt - tette hozzá.

Egy kis büszkeséggel a tekintetemben néztem rá.

- Gratulálok, Kyle!

Még szorosabban ölelt, és újra a fülemhez hajolt.

- Már tudom, Val.

Szerettem volna megkérdezni, pontosan mi az, amit tud, de Connie ismét megszólalt:

- Készültél nekünk valamivel, Kyle?

- Hát igen. - Előrehajolt, és izgatottan összedörzsölte a tenyerét.

A helyiség túlsó végében felállított színpadhoz sietett, ahol már várta a háttéregyüttes. Beállította a mikrofont, és közben bejelentette:

- Az új albumom első számát adom elő, amit a nagyszerű Kyle Hamilton-hagyományhoz híven egy bizonyos személynek írtam, akit nem tudtam kiverni a fejemből. - Az arckifejezésem láttán elnevette magát, aztán rám kacsintott. - A dal címe: Megéri várni rá.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Először is és elsősorban mennybéli atyámnak köszönöm az életemre adott végtelen áldását. Mindent neki köszönhetek.

Hálával tartozom csodálatos férjemnek, Joshuának, hogy mindig támogatott az írásban. Álmodni sem mertem volna, hogy ilyesmi lehetséges. Nélküle sem ez a könyv, sem a többi nem született volna meg. Köszönöm ifjabb Joshnak, Matthew-nak, Jackie-nek és Dánielnek is. (Akik nélkül ez a könyv talán gyorsabban elkészült volna, de az életem nem lenne teljes.)

Köszönetét mondok drága bétáimnak, Dee Dee-nek, aki mindig ügyel rá, hogy elég romantika legyen a történeteimben, és Robinnak, aki mindig figyelmeztet, hogy ne vigyem túlzásba. Külön elismerést érdemelnek, hogy végighallgatták az unalmas locsogásomat, pedig még nem is olvasták a könyvemet, és fogalmuk sem volt, miről hadoválok. Köszönöm a szerkesztőmnek, Mary L. Holdennek, hogy feltétel nélkül hitt ebben a regényben. Hálás vagyok minden tanácsodért és a bátorításodért.

Végül, de nem utolsósorban nagy ölelést küldök és köszönöm gyönyörű, tehetséges, lenyűgöző, zenei tehetséggel megáldott, zseni kishúgomnak. Imádlak, Cara! Köszönöm, hogy kisegítetted a dalszövegírás terén kihívásokkal küzdő nővéredet, és megírtad ezt a szuper számot. A Pokoli kár tökéletes, és te is az vagy. Hiányzol ám!

[1] A 2008-as egyesült államokbeli elnökválasztáson republikánus párti elnök-, illetve al elnökjelöltek.