Botrány Hollywoodban

Kimberly Lang

Harlequin Magyarország (2014)

Címke: romantikus

romantikusttt

Élete nagy dobására készül Finn Marshall, amikor producerként belevág új filmjének forgatásába. Sajnos távollétében a főszerepet játszó színésznő összeomlik, és helyette leszerződtetik az ő régi szerelmét, Caitlynt. A lány tudja, hogy a média nem felejtette el korábbi botrányait, és hogy Finn-nel korrekt munkakapcsolatot kellene kialakítania, de ennyi nehézségre azért nem számított…

Kimberly Lang

Botrány Hollywoodban

1. FEJEZET

Három hét! Mindössze három hétig volt távol. Amikor elutazott, még minden jól ment, huszonegy nappal később pedig úgy tűnt, hogy semmi sem lesz a filmből.

Finn Marshall abban a lakókocsiban ült, amely a marylandi forgatások idején produkciós irodaként szolgált, és fáradtan dörzsölgette a szemét. Megviselte a hosszú repülőút meg az időeltolódás, és azt remélte, alhat néhány órát, mielőtt elindul Washingtonba egy jótékonysági rendezvényre. Csakhogy erről most nyilván lemondhat. Előbb ezt a káoszt kell rendbe tennie.

Dolby Martin, aki tulajdonostársa volt a kettejük összevont nevére keresztelt Dolfinn Pictures filmvállalatnál, meglehetősen jókedvűnek látszott ahhoz képest, hogy éppen ő kormányozta ezt a Titanicot a jéghegynek.

– Egy hete forgatunk, és már majdnem elértük, hogy az ütemterv szerint haladjunk.

Finn nagyot sóhajtott, és arra gondolt, kitekerhetné ugyan Dolby nyakát, de az mit sem segítene.

– És nem jutott eszedbe, hogy korábban szólj nekem?

– Épp elég dolgod volt a forgatási engedélyek beszerzésével. Monacóból úgysem tudtál volna intézkedni.

– Beszélhettem volna Cindyvel.

– Azok után, hogy Farrell azt mondta neki: jobb színésznőket látott a legolcsóbb pornófilmekben? Sajnálom, Finn, de ehhez még a te mágikus csáberőd sem lett volna elég. – Dolby megvonta a vállát. – Őszintén szólva, nem bánom, hogy itthagyott minket. Fogadok, hogy még mielőtt bemutatnánk a filmet, tele lesz minden újság azzal, hogy Cindy bevonul valami alkoholelvonó klinikára, és egy ilyen botrányra semmi szükségünk.

Dolbynak sajnos igaza van, ismerte el magában kelletlenül Finn. Pedig milyen tökéletes lett volna Cindy Rebecca szerepében! A szépsége, a tehetsége és a hírneve eleve garantálta volna a film sikerét. És amikor aláírta a szerződést, megesküdött, hogy nem fog inni, de hát ezt a történetet Finn már jól ismerte.

Mindegy, talán jobb is így. Tulajdonképpen Dolby és a rendező helyesen jártak el: találtak valakit, aki beugrik Cindy helyére, és föltették a Baltimore-ba tartó legközelebbi repülőgépre, hogy a forgatás ne álljon le. Szakmai szempontból ő még örülhetne is. Sőt meg kellene hatódnia, amiért Dolby megértette a vállalkozás fontosságát, és ilyen gyorsan nekilátott a kármentésnek. De miért épp Cait Reese-t választotta? Finn bosszúsan megrázta a fejét.

– Caitlyn a mi mentőangyalunk – jelentette ki a társa, mintha csak olvasna a gondolataiban. – Igazi profi. Csak várj, amíg meg nem látod a felvételeket! Tökéletes Rebecca. Jobb, mint Cindy.

Finn nem osztotta Dolby lelkesedését. Az a Cait, akit ő ismert, vad és szertelen volt. A temperamentumos alakok megformálásában jeleskedett, de mit fog kezdeni Rebecca csöndes szigorúságával?

– Bízz bennem, Finn! Meg fogsz lepődni.

– Ha tényleg ez a véleményed, miért a hátam mögött szerződtetted le a Follyra? – Finn előkapta a mobilját, és behívta az üzeneteit. – Naomi valósággal őrjöng. Akarod hallani?

– Köszönöm, már értesültem róla – emelte föl a kezét Dolby. – Naomi senkivel sem akar osztozni a rivaldafényben. Vérbeli díva.

– Meg is szolgálta, hogy mindenki így kezelje. Mi is eltűrünk neki mindent, csak hogy boldog legyen.

Naomi Harte ez idő tájt az egyik legnagyobb név volt Hollywoodban, ezért nem is kellett volna aggódnia, hogy bárki kikezdi a dicsőségét. Ennek a mostani helyzetnek azonban volt egy személyes motívuma. Ő és Cait nagyjából egyszerre kezdték a pályát, s rivalizálásuk visszanyúlt azokba az időkbe, amikor még tinédzserekként romantikus komédiákban és horrorfilmekben játszottak. Mindenesetre a karrierépítés során Caitnek sikerült mindig egy fokkal Naomi fölé kúszni a ranglétrán. Egyre nagyobb sikereket ért el, míg aztán látványos módon kihunyt a csillaga. Sokan úgy vélték, és valószínűleg igazuk is volt, hogy Naomi ma nem tartana ott, ahol tart, ha Cait nem hagyta volna el a várost. És ezt persze Naomi is jól tudta.

– Ugye tisztában vagy vele, hogy Naomi és Cait a legszívesebben ledöfné egymást? Csatatérré akarod változtatni a forgatás helyszínét?

– Ugyan már! – vigyorgott Dolby. – Nagyon jól van ez így. Naomi és Cait ellenségeskedése csak még hihetőbbé teszi a filmben a két szereplő konfliktusát.

– És Cait mit szól ehhez? – Finn tudta, hogy a lány nem szokta véka alá rejteni a véleményét.

– Ő felnőtt módon kezeli a helyzetet. Már az előzetes megbeszélésen kifejtette, hogy szeretne új lendületet adni a karrierjének. A Folly tökéletes alkalom a visszatérésére, és ezt maga is elismerte.

Hát persze, gondolta Finn. Ez a film tökéletes lehet Caitnek, csak az nem biztos, hogy Cait elég tökéletes a Follyhoz. Végtére is neki nem feladata újabb esélyt adni bukott sztárocskáknak. Különösen nem egy olyan filmben, mint a mostani. Mind szakmai, mind személyes vonatkozásban túl sokat fektetett be ebbe a vállalkozásba ahhoz, hogy most kísérletezgessenek.

– Még mindig nem vagyok biztos abban, hogy Cait a jó választás.

– Szabad kezet adtam Farrellnek, ő pedig így döntött. És amíg Cait tartja magát a szerződéshez, mi nem bonthatjuk fel. – Dolby megcsóválta a fejét. – Ha meg arról van szó, hogy nem akarod a filmedben látni az exedet, hát ezt vitasd meg te a szüleivel! Nekem az a terep túl forró.

A beszélgetésben ezzel meg is fordult a kocka. Finn ugyanis egész életében ahhoz volt hozzászokva, hogy senki nem mer ujjat húzni vele, mert mindenki tart attól, hogy nagy befolyású családja bosszút áll valahogy. Ez volt az egyik előnye annak, ha az ember Marshallnak született. Csakhogy a Marshallok a keleti parton uralkodtak, míg Los Angelesben John Reese és Margaret Fields-Reese gyakorolták a hatalmat. Időközben persze már Finn is szert tett némi befolyásra a filmiparban, Cait szüleivel azonban nem vehette fel a versenyt. Talán majd egy napon igen, de egyelőre semmiképp.

– Akárhogy is – folytatta Dolby –, minden jel arra utal, hogy Caitlyn tiszta és stabil.

És valóban, a lánynak soha nem volt drogproblémája. Mértékkel fogyasztott alkoholt, a bulizást viszont imádta. A példányszám növelése érdekében a sajtó igyekezett is mindent annyira felfújni körülötte, hogy néha már úgy tűnt, mintha elvonókúrára lenne szüksége, de ebből persze semmi sem volt igaz.

– Az újságírók akkor is a legvadabb sztorikat fogják kitalálni – akadékoskodott tovább Finn, s közben bosszankodva látta, hogy a társa elégedetten vigyorog.

– Tényleg hihetetlenül nagy az izgalom. Az, hogy a száműzött hercegnő visszatér, meg hogy kilátásban van egy jó kis csetepaté Caitlyn és Naomi közt, felcsigázta az emberek érdeklődését. Már most mindenki a Follyról beszél.

– Tudod, hogy én nem erre gondoltam.

– Persze – nevetett Dolby –, de azt azért neked is el kell ismerned, hogy már a puszta lehetősége egy újabb Caitlyn-Finn-afférnak a bulvárlapok címoldalára repít minket.

– Pontosan emiatt kellett volna beszélned velem, mielőtt szerződtetted azt a lányt.

– Ó, ha minden exbarátnődet lehúzzuk a listáról, hamarosan egyetlen harmincnál fiatalabb színésznő se marad rajta.

Csakhogy Caitlyn nem akármilyen exbarátnője volt Finn-nek, hanem az a barátnője, aki mellett az összes többi remek választásnak tűnt.

– Nem akarom, hogy a magánéletemről többet beszéljenek, mint a filmről – mondta kesernyésen a férfi, s erre végre Dolby is abbahagyta az idétlenkedést.

– A Folly önmagáért fog beszélni – jelentette ki nagy meggyőződéssel.

Finn felsóhajtott. Bár Dolby olykor valóban úgy viselkedett, mint egy idióta, azért ő is büszke volt a Dolfinnra. És bár ez a film – teljes címén The Folly of the Fury – Finn szent ügye volt, a társa százszázalékosan kiállt érte.

– Oké. Csak azt szeretném, ha mindenki abszolút tisztában lenne azzal, hogy mit mondhat és mit nem a sajtónak. És drámai jelenetek kizárólag a kamera előtt játszódhatnak le.

– Egyetértek – biccentett Dolby, és Finn erősen remélte, hogy mindez ilyen egyszerű is lesz.

***

Caitlyn Reese mélyen beszívta a párás esti levegőt. Mögötte becsapódott az ajtó, és a parti zaja mintegy gombnyomásra megszűnt. Noha élvezte a benti forgatagot, úgy érezte, szüksége van egy kis nyugalomra. Örömmel állapította meg, hogy egyedül van a teraszon. Odalépett a korláthoz, és nekitámaszkodott.

Nem is értette, miért remeg a keze. Még járni sem tudott rendesen, amikor a szülei már mindenféle jótékonysági rendezvényekre magukkal cipelték. Semmi oka nem volt hát arra, hogy egy szokványos adománygyűjtő báltól megijedjen, bármilyen válogatott legyen is a társaság. Ráadásul igazán nagyon barátságosan fogadták. Bármit gondoltak is róla magukban ezek az emberek, nem voltak annyira ostobák, hogy valami olyasmit mondjanak vagy tegyenek, ami elzárhatta volna számukra az utat az ő szülei meg a barátaik felé. Túl sok pénz forgott kockán ahhoz, hogy bárki tiszteletlenül merjen bánni vele.

Úgy tűnt, valóban ez a washingtoni parti a megfelelő hely arra, hogy hosszú idő után először jelenjen meg újra a nyilvánosság előtt. A terve eddig jobban működött, mint remélte. Szerette is volna elmondani valakinek, milyen sikere van, s hogy talán újraindul a karrierje, de már senkije sem maradt ezen a kontinensen, aki közel állt volna hozzá, Londonban pedig most késő éjszaka volt…

– Miss Reese?

Cait megfordult. Egy magas, szőke férfi közeledett felé, akivel nemrég röviden eltársalgott. Hiába törte a fejét, a neve nem jutott eszébe, csak annyi, hogy a pasi egy kongresszusi küldöttnek dolgozik, csodálja az ő szüleit, és ismeri az összes filmjét… Kicsit túlságosan is lelkes volt, ami neki már nem tetszett.

– Láttam, amikor kijött – kezdte a fickó, és gondterhelten ráncolta a homlokát. – Talán nincs jól?

– Minden rendben, csak egy kis friss levegőt akartam szívni. Nagy a tömeg odabent.

– Igen – bólintott a férfi. – Az, hogy ilyen sokan eljöttek, jó az adománygyűjtés szempontjából, beszélgetni viszont nemigen lehet. – Tett egy lépést előre, így most már nyugtalanítóan közel került a lányhoz, aki önkéntelenül kiegyenesedett. – Márpedig én nagyon élveztem a beszélgetést magával.

Cait nem akarta bátorítani, ezért csak biccentett egyet.

– Szívesen meghívnám vacsorázni, hogy jobban megismerjük egymást – folytatta a fickó.

Cait fejében megszólalt a vészcsengő, de uralkodott az arcvonásain.

– Attól tartok, tele van az előjegyzési naptáram.

– Lehetne ez ma este is. Néhány háztömbnyire van egy kis bisztró…

– Sajnálom – rázta meg a fejét a lány. – Nem megy.

A visszautasítás szemlátomást nem zavarta a pasit, és amikor előrehajolt, alkoholos lehelete megcsapta a lányt.

– Akkor itt beszélgessünk!

– Tulajdonképpen már épp vissza akartam menni. – Cait megmarkolta a táskáját, és intett, hogy a férfi kísérje be a terembe.

– Miss Reese… – Mivel a másik figyelmen kívül hagyta ezt a gesztust, a lány ellépett mellette. – A fenébe is, várjon már!

A fickó megragadta a karját, ám ezzel át is lépte a határt. Egy másodperccel később nyüszítve görnyedt a földig, miután Cait egy jól begyakorolt mozdulattal kiszabadította magát, és fájdalmasan hátracsavarta támadója kezét.

– Ne nyúljon hozzám!

– Én csak… beszélgetni akartam – nyöszörgött a férfi.

Caitlyn szorított egyet a fogásán, hogy világosan kifejezésre juttassa, nem tréfál.

– Most menjen be, különben feljelentem erőszakoskodásért!

A válasz néma bólintás volt, mire a lány elengedte foglyát.

– Nem kellene ilyen cirkuszt csapnia – tapogatta amaz óvatosan a szabaddá vált kezét.

– A társalgás véget ért – vetett rá dühödt pillantást a lány.

– Caitlyn…

– Azt hiszem, Cait világosan fejezte ki magát – csendült fel ekkor egy hang mögöttük. – Ajánlom, hogy fogadjon szót.

A lány megdermedt. Nem így képzelte el a viszontlátást régi kedvesével. Persze annak már három éve…

Idegesen hátranézett a válla fölött. Igen, ez Finn! Mindig olyan pillanatban bukkan fel az életében, amelyet ő a legszívesebben elfelejtene.

Észrevette, hogy támadója, akinek a neve még mindig nem jutott eszébe, szintén felismeri Finnt. Ami persze nem csoda, mivel a híres producerrel legalább annyit foglalkozott a sajtó, mint a filmjeiben szereplő sztárokkal. És természetesen az ő korábbi viszonyukról is tudott mindenki. Külön pech volt a fickó számára, hogy egyúttal épp a legfiatalabb Marshall fiúval hozta össze balsorsa, márpedig okos ember nem kezdett ki a befolyásos Marshall család egyetlen tagjával sem, különösen, ha a politikában képzelte el a jövőjét.

Ez a pasi azonban meglehetősen agresszíven reagált, ami végképp azt bizonyította, hogy nem volt okos.

– Mi itt magánbeszélgetést folytatunk, ha nincs ellenére.

– Nagyon is ellenemre van – felelte megvető hangon Finn.

A két férfi némán méregette egymást, Cait pedig nem tehetett mást, szintén őket figyelte, pontosabban inkább csak Finnt. Természetesen az emlékeiben elevenen élt még egykori szeretője, ám most a valóság szinte arcul csapta. Fantasztikus megjelenésével a férfi bármelyik körülrajongott színészével fölvehette volna a versenyt. Kifejezetten arisztokrata arcvonásait remekül ellenpontozta bőrének egészséges barna színe, helyenként napszítta, sötétszőke haját pedig úgy borzolta össze a szél, hogy egy ilyen frizuráért mások szívesen fizettek volna súlyos pénzeket a fodrászuknak. Noha a gyenge megvilágításban a szemét most nem lehetett látni, Cait tudta, hogy annak zöld csillogása sok nőt fosztott már meg a józan eszétől. Testmagassága mintegy tíz centivel haladta meg kéretlen hódolójáét, s még öltönyben is sportosnak és nagyon erősnek hatott.

– Jól hallottam, amikor Cait azt mondta, hogy nem kíván beszélgetni magával. Tényleg addig akarja feszíteni a húrt, amíg ez az egész tettlegességig fajul?

– Minden rendben, Finn – avatkozott közbe Caitlyn. – Szeretném, ha most mindenki menne a maga dolgára, és ez az incidens köztünk maradna. Van itt egy rakás újságíró, nem kell tudomást szerezniük róla.

– Biztosan jól vagy? – nézett rá behatóan Finn, s miután Caitlyn bólintott, odafordult a másik férfihoz. – Na, lóduljon!

Az ismeretlen még egy utolsó sötét pillantást vetett rájuk, aztán bement a bálterembe.

Caitlyn leült egy padra, és sóhajtva kisimította haját az arcából. Szüksége volt egy percre, hogy összeszedje magát. Előbb ez a fickó, aztán Finn… Kicsit sok volt ez ilyen rövid időn belül.

– Mi a fenét gondoltál, Cait? – fakadt ki a férfi.

Az indulatos hangnem váratlanul érte a lányt. Finn összefont karral állt előtte, és további kérdésekkel bombázta:

– Mit kerestél idekint egyedül? Hol a pokolban vannak a biztonságiak?

Caitlyn alig tudta elfojtani a haragját. Úgy gondolta, Finn-nek nincs joga így nekiesni.

– Nyilván bent vannak a többi vendég mellett. Én viszont éppen hogy egyedül akartam lenni egy kicsit.

– Elment az eszed? Egy ilyen helyen senki sem akar egyedül maradni.

– Milyen helyen? Ez itt egy parti, Finn, és nem valami drogbarlang. Hol másutt lehetnék nyugodtan egyedül, anélkül hogy aggódnom kellene a biztonságom miatt?

Finn mintha meg sem hallotta volna, amit mondott, csak bámult rá tovább haragos képpel.

– És ha aztán egy fickó megtámad, te megpróbálod magad lerendezni a dolgot, ahelyett hogy segítséget hívnál?!

– Úgysem hallották volna meg odabent. – Amikor Cait látta, hogy a férfi szeme résnyire szűkül, végképp elvesztette a türelmét. – Nem én akartam jelenetet rendezni. Te pedig légy szíves, ismerd el, hogy jól kezeltem a helyzetet! – Dacosan fölszegte az állát. – Ha el akartad játszani a nagy hőst, hát arról lekéstél.

– Komolyan mondod?

– Mit érdekel téged egyáltalán?

Finn csodálkozva felvonta a szemöldökét, ám még mielőtt válaszolhatott volna, nyílt az ajtó, és három férfi jött ki a teraszra. Noha szó nélkül mentek el mellettük, Cait mégis elvörösödött. Nem akarta, hogy rajtakapják, amint hangosan összeszólalkozik Finn-nel. A Folly nagyszerű lehetőség számára, és mivel Finn a producere, ő most igenis visszafogja magát, lenyeli a mérgét, feledi a büszkeségét, és profiként fog viselkedni.

Mosolyra húzta hát a száját.

– Természetesen értékelem, hogy aggódsz értem. És eszembe vésem az intelmeidet.

Na, így kell beszélnie, ha az együttműködésüket helyes vágányra akarja terelni. Cait titokban nagyon meg volt elégedve magával, és a férfi megenyhült arckifejezése csak újabb bónuszt jelentett számára. Már éppen azt hitte, Finn mondani akar valamit, ám úgy tűnt, ő egy vállrándítással elintézettnek vette a témát.

– Tulajdonképpen ki volt ez az alak? – kérdezte.

Caitlyn körbenézett. Időközben mások is kijöttek a levegőre, de senki sem figyelt rájuk. Nem kellene ennyit aggodalmaskodnia. Nincs semmi különös abban, ha Finn-nel társalog. Utóvégre együtt dolgoznak, és egy beszélgetésből még nem lehet botrány. Már ha kellő távolságban állnak egymástól.

– Nem emlékszem a nevére – válaszolta. – Csak annyit tudok, hogy az egész Reese-klánnak nagy tisztelője, és valamelyik kongresszusi küldött mellett dolgozik. – Mivel Finn a homlokát ráncolta, a lány attól tartott, pillanatok alatt ki fogja találni, kiről van szó, s már-már sajnálni kezdte a fickót. – Bent a teremben váltottunk pár szót, de ő nyilván nem elégedett meg ennyivel.

– Nyilván.

– Azt hiszem, kicsit sokat ivott. És tudod, hogy néhány pohár alkohol után mindnyájan csinálunk néha ostobaságokat.

– Persze. De biztos, hogy jól vagy?

– Igen, minden rendben, csak túlreagáltam a dolgot. Mindenesetre szerintem hatékony módon sikerült megértetnem vele, hogy jobb, ha nem próbálkozik többé.

– Meglepően ostobának kellene lennie ahhoz, hogy ne így gondolja – vigyorodott el Finn. – Egyébként nagyon vagány voltál.

– Köszönöm – nyugtázta Cait a bókot. – Amikor anyámat két éve megtámadták, ő meg az apám rábeszéltek, hogy végezzek el egy önvédelmi tanfolyamot. De csak most kellett igazán használnom is, amit tanultam. Londonban sok minden más volt, ott nem ismertek ennyien. Talán pont erre az incidensre volt szükségem, hogy felébredjek az álmodozásból.

– Nem éppen a legfinomabb fogadtatás. De azért isten hozott idehaza!

Finn letelepedett a lány mellé, s noha elég nagy volt köztük a távolság, Cait szíve nagyot dobbant. Isten hozott idehaza…

Milliószor elképzelte már ezt a pillanatot, s ezernyi találó mondatot gondolt ki, hogy kifejezze, igenis maga mögött hagyta már közös múltjukat, s készen áll arra, hogy a karrierjét újra felépítse. Ezekből a talpraesett mondatokból persze most egy se jutott eszébe.

Felnézett. A telihold épp a Washington-emlékmű fölött állt, amely most olyan volt, mint egy fényes gyertya.

– Gyönyörű itt a kilátás! – sóhajtott fel.

Finn szája sarkában mosoly játszadozott.

– Valóban.

– Akár hiszed, akár nem, most járok először Washingtonban. Remélem, lesz időm egy kis városnézésre.

– Ha meg akarod látogatni a Capitoliumot vagy a Fehér Házat, szólj Liznek! Ő majd telefonál apám irodájába, és szerveznek neked egy idegenvezetést.

Caitlyn csodálkozva pillantott rá. Finn csak nagyon ritkán beszélt az apjáról. Az, hogy most mintegy mellékesen megemlítette Marshall szenátort, váratlanul érte őt.

– Köszönöm – felelte.

Minden olyan egyszerűnek és hétköznapinak tűnt: itt ül két ember egymás mellett egy padon, és társalognak. Csakhogy nem volt ez olyan egyszerű. Közte és Finn között még mindig bujkált némi feszültség, ami nyugtalanította a lányt. Finn azonban a jelek szerint nem akarta bolygatni a múltat, így hát ő sem tette.

– Nem számítottam rá, hogy ma este itt találkozunk – mondta, jóllehet ez nem teljesen felelt meg az igazságnak. Természetesen számolt a lehetőséggel, hiszen tudta, hogy a Dolfinn Pictures támogatja a rendezvényt, ezért is jött el a Follyban szereplő összes színész. Finn azonban általában kerülte Washingtont, mint ördög a szenteltvizet, ráadásul az utolsó három hetet Monacóban töltötte.

– Nos, néha nekem is meg kell mutatni magam ennek a társaságnak, legalább a nagyszüleim kedvéért.

Finn nagyanyja és nagyapja, a legendás idősebb Marshall szenátor természetesen szintén jelen volt. Porter Marshall évtizedeken át sikeresen töltötte be ezt a fontos posztot, míg aztán átadta a fiának, vagyis Finn apjának.

Ma este, nem sokkal a bál megnyitása után Caitlyn már találkozott a házaspárral, és a szenátor sokkal barátságosabb volt hozzá, mint várta. Amikor pedig kiderült, hogy a The Folly of the Fury az öreg egyik kedvenc olvasmánya, érdekes beszélgetés kezdődött köztük a regény fontosságáról és a főszereplő, Rebecca jelleméről.

Mrs. Marshall viszont már keményebb diónak bizonyult. Noha Cait azelőtt nem ismerte személyesen, Regina nyilvánvalóan emlékezett a nevére. S bár az idős hölgy hangsúlyozottan udvariasan bánt vele, a lány nem tudott szabadulni attól a gyanújától, hogy a családban nagy tekintéllyel bíró nagymama valamiképp vizsgáztatja őt. Mintha azt akarná kipuhatolni, nem akar-e ő újra kikezdeni az unokájával.

Caitnek azonban ez esze ágában sem volt. Jól tudta, hogy azzal túl sok mindent kockáztatna.

2. FEJEZET

Finn elgondolkodva bámult maga elé. Cait ma elég különösen viselkedik, ami nem túl jó előjel a Folly forgatásához. Márpedig számára most ez a legfontosabb. Épp azért kereste meg ma este a lányt, hogy kiderítse, hogy van, s nem fogja-e pokollá változtatni a közös munkájukat.

Amikor kilépett a teraszra, először a földön nyöszörgő férfit pillantotta meg, s csak aztán ismerte fel Caitet, aki fölötte állt. A lány ugyanazt a parancsoló hangot használta, amelyre ő is jól emlékezett, ahogy nem feledte rézvörös haját sem. Ez a szín egyébként éveken át sok-sok fodrásznak adott munkát, mert nők ezrei akarták ilyenre festetni a hajukat. Finn ezek után számba vette a többi részletet: Cait hosszú lábát, mely most is a védjegyévé vált nyaktörően magas sarkú cipőben végződött, továbbá kellemesen domborodó csípőjét, amely arról tanúskodott, hogy már nem akar éhezéssel hasonlóvá válni a többi piszkafa kinézetű sztárocskához.

A viszontlátás váratlan ereje egyértelmű testi reakcióban fejeződött ki, ami annyira feldühítette Finnt, hogy alig tudta összeszedni magát. Mégis kénytelen volt civilizált társalgást folytatni, mivel nem engedhette meg, hogy ez a nő újra káoszba fullassza az életét. Egyszer már megtanulta ezt a leckét.

– Akkor hát menjünk be? – kérdezte.

Cait megrázta a fejét.

– Kellene még egy perc, hogy teljesen lehiggadjak.

– Tudod, azért azt szívesen megnéztem volna, ahogy annak a fickónak kitöröd a kezét.

– Nem tehettem. Túl sok itt a tanú, a kamera… Inkább lemondok az effajta hírverésről. Azonkívül ízléstelen is tettlegességre vetemedni egy jótékonysági rendezvényen. Ha hiszed, ha nem, én ennél jobb nevelést kaptam.

Na, legalább a humora visszatért! – sóhajtott fel magában Finn. Régen sokat viccelődtek azzal, hogy vajon egy hollywoodi celeb pár gyerekétől jobb vagy rosszabb viselkedésre számítanak-e az emberek, mint egy politikus celeb pár gyerekétől. Mivel ennek megítélését a bulvársajtó közvetítette számukra, sosem tudhatták igazán, milyen a valóságos elvárás.

A férfi önkéntelenül elmosolyodott.

– Ha akarod, én megverhetem a kedvedért.

Cait az orrát fintorgatta.

– Nagyon kedves… és csábító ajánlat. De a pozitív gondolkodás jegyében feltételezem, hogy a fickó kész tanulni a hibájából. Furcsa módon jobban érdeklődött a családom iránt, mint irántam. Főleg a politikai nézeteikről kérdezősködött.

Finn már kezdte jobban érteni a helyzetet. Cait kapcsolatai igencsak hasznosak lehetnek egy feltörekvő politikusnak, erről a pasasról pedig szinte sugárzott, hogy szeretne kongresszusi küldött lenni.

– Vele jár az életünkkel. Isten hozott újra a show-bizniszben!

– Csak azért, mert nem forgattam Hollywoodban, ne hidd, hogy Európában nem dolgoztam!

– Persze, a színpadon. De az nem ugyanaz.

– Erről nem fogok vitatkozni veled – vágta rá Cait, aztán szeméből eltűnt a dühödt kifejezés, és az arca felderült. – Hízelgő, hogy nyomon követted a pályafutásomat. Édes vagy!

A negédes hangsúlyt Finn idegtépőnek találta.

– Nem kérdeztek meg ugyan, mielőtt bevontak téged a produkcióba, de azért mérlegeltem, hogy képes vagy-e eljátszani a szerepet. Ezért a filmért én viselem a felelősséget, és tudom, hogy Rebecca nem tartozik a megszokott szerepkörödbe.

Cait tekintete elsötétült. A férfi érzékeny pontján találta el. Ám gyorsan összeszedte magát, felállt, és tett néhány lépést, majd újra megpördült.

– Ha többet foglalkoznál a munkáddal, és kevesebb időt pocsékolnál európai strandszépségekre, nem kellett volna kész tényekkel megbarátkoznod, amikor visszatérsz. – A lány hangjából leplezetlen megvetés áradt.

– Te figyelemmel kíséred a szerelmi életemet? Ez olyan… szomorú.

– Ne fújd már fel úgy magad! Csöppet sem érdekel, hogy pillanatnyilag kivel osztod meg az ágyad. Egyedül a karrierem miatt jöttem vissza.

Finn-nek hirtelen eszébe jutott valami. Ez a nő már évek óta nem állt kamera előtt, s noha a Folly kiváló lehetőség, hogy bebizonyítsa a tehetségét, ahhoz nem lesz elég, hogy visszaszerezze a régi dicsőséget, melyet egykor „születési előjogának” tekintett. Ha újra a lapok címoldalára akar kerülni, akkor talán mégis a régi Caitlyn-Finn-sztori felélesztése lehet számára a legjobb módszer, ahogy ezt már Dolby is pedzegette.

– Nehezen hiszem. Szerintem a dicsőséges visszatérésednek van egy simább útja – próbálta provokálni Finn.

Cait tartása ha lehet, még jobban megmerevedett. Keresztbe fonta karját a melle előtt, és a fejét úgy felszegte, hogy egészen magasról nézhessen le a férfira, ami nyilván csak azért sikerülhetett, mert Finn még mindig a padon ült.

– Mire célzol pontosan?

– A puszta közelségem annyi reklámot hoz neked, amennyit csak kívánsz. – Hogy a lányt bosszantsa, Finn szándékosan hanyag testtartással hátradőlt, és ujjait összekulcsolta a tarkóján. – Volt olyan idő, amikor magad mondtad, hogy mellettem sokat javítottál a népszerűségi statisztikádon. Na, érdekel egy újabb esély?

A lány szeme résnyire szűkült.

– Elképesztő, mekkora az egód! De ha hiszed, ha nem, most nem rólad van szó. Nincs szükségem arra a reklámra, amellyel te tudnál megajándékozni. Felnőttem már. Keményen megdolgoztam a nevemért, és komolyan veszem a munkám. – Már-már undorodva mérte végig a férfit. – Te viszont nem mondhatod el ugyanezt magadról. Miért is nem utazol vissza Monacóba, és maradsz ott, amíg a film teljesen elkészül? Ez lenne számomra az igazi segítség.

Nocsak, milyen idegesen reagál! – állapította meg magában Finn. Az arca szinte lángol, és olyan erővel markolja a retiküljét, hogy még az ujjpercei is kifehéredtek.

– És ha most megbocsátasz – folytatta Cait –, mennem kell. Holnap korán kelek, s szeretném kicsit kialudni magam. – Azzal sarkon fordult, és emelt fővel beviharzott a bálterembe.

Vagyis megint elérte, hogy övé legyen az utolsó szó, tűnődött el a férfi, aztán az is eszébe jutott, hogy Cait korábban szintén őt okolta minden kis problémáért, majd sértetten elrohant. Nem változott hát semmit… e tekintetben sem.

Mindenesetre neki most van jobb dolga is, mint a lány lelkiállapotán merengeni. A Folly elkészítésében nagyon sok ember vesz részt. Rengeteg pénz és presztízs forog kockán, ezért nem fogja hagyni, hogy Cait cirkuszolása megzavarja mondjuk a nagyapja örömét, aki már előre örült a filmnek. Igenis leforgatja majd, ha törik, ha szakad.

Mindössze koncentráltan és nagyon fegyelmezetten kell irányítania a dolgokat. Végtére még az is lehet, hogy Cait jó választásnak bizonyul. Ha rendesen eljátssza Rebecca szerepét, újra felragyoghat a csillaga, és a film hatalmas bevételeket hozhat. Sőt talán még Oscar-díjra is jelölik.

Csak lennének már túl az előttük álló rémes heteken!

***

Caitlyn becsukta maga mögött a lakókocsi ajtaját, és kitárt karral mélyet szippantott a hűvös levegőből. Előző nap elfelejtette bekapcsolni a klímaberendezést, ezért akkor idebent is a kint tomboló forróság fogadta. Ma viszont ez a csodálatos hűvösség!

Miután felszáradt róla az izzadság, levette a jelmezét, és beakasztotta egy szekrénybe. Még egy dolog, amiért szerette ezt a filmet. A negyvenes évek divatja hihetetlenül nőies volt, s a ruha nemcsak hízelgően simogatta körbe a testét, de segített is neki beleélni magát Rebecca szerepébe.

Alsóneműben a hűtőszekrényhez lépett, és kivett egy palack vizet. Miközben ivott, nyitva hagyta az ajtót, s élvezte a kiáramló hideget.

Túl sok időt töltött Londonban, s hozzászokott ahhoz, amit az ottaniak vicces módon „nyárnak” neveznek. Szinte el is felejtette, milyen forró és párás tud lenni Amerika némely részén a nyár.

Walter Farrell éveken át dolgozott rendezőasszisztensként az apja mellett. Magától a mestertől tanulhatta el tehát az autentitás filozófiáját. Cait apjához hasonlóan Walter is úgy vélte, hogy a valós körülmények – például az elviselhetetlen hőség – segítenek a szereplőknek az élethű alakításban. Cait lassanként már sajnálta is az összes színészt, akik az apjával forgattak, különösen azokat, akik abban a dzsungeles filmben játszottak…

Hanyatt feküdt a keskeny díványon, és a forgatókönyvvel legyezgette magát. Minden nehézség ellenére biztos volt benne, hogy ő erre az életre született. Csak kell egy kis idő, hogy magára találjon. Mindenesetre kapott egy újabb esélyt.

Az örömben az üröm mindössze Finn jelenléte volt. Noha Cait úgy gondolta, ő már felnőtt nő, aki egyszerűen maga mögött tudja hagyni a múltat, hiába is próbálta észérvekkel meggyőzni magát. Amint a férfi ott állt előtte teljes valójában, feledett minden józan megfontolást. De hát mi mást is várt? Sajnos a legutóbbi találkozásukkor sértetten és dühösen viselkedett, nevetséges vádakat vágott Finn fejéhez, csupán csak azért, mert képtelen volt uralni a saját érzelmeit.

Ásított egyet, és becsukta a szemét. Eredetileg ugyan az édesanyját akarta felhívni a forgatási szünetben, most mégis úgy döntött, inkább szunyókál egy kicsit.

Mindig utálta, amikor hajnali ötkor megszólalt a vekker, de most ráadásul az éjszaka jó részét azzal töltötte, hogy álmatlanul bámulta a plafont, és megpróbálta rendezni magában azokat a kusza érzéseket, amelyeket Finn váltott ki belőle. A maradék néhány órában pedig, amelyet alvással töltött, a legvadabb álmok gyötörték – Finn-nel a főszerepben, természetesen…

Legszívesebben az egész földgolyót beszórta volna mint valami varázsló a feledés porával, hogy senki ne emlékeztethesse, mi volt három éve, de sajnos, még a saját fejéből sem tudta kiverni a férfit.

A vele töltött mozgalmas időben történt vele jó is, rossz is, visszatekintve azonban be kellett magának vallania, hogy nem ez a választás volt élete legokosabb döntése. Megismételni pedig semmiképpen nem akarta.

Igaz, ennek ellentmondott az a jóleső bizsergés, amely nyomban elfogta, amint eszébe jutott, mit álmodott az elmúlt éjszaka, de bármilyen nagy kísértést jelentett is számára Finn, nem akarta veszélybe sodorni mindazt, amiért olyan keményen dolgozott eddig.

Elég sok félresiklott kapcsolata volt már – Finn előtt és utána is. Vajon miért épp ennek a férfinak van akkora hatalma fölötte, hogy újra meg újra meg tudja bántani?

Töprengéséből ekkor kopogás riasztotta fel. Na, ennyit a szunyókálásról!

– Tessék! – kiáltotta Cait, és a vizespalackja felé nyúlt.

– De jó szerelés! – szólt egy ismerős hang.

Cait kinyitotta a szemét, és valóban Finn állt előtte. A lány egy pillanat alatt felfogta a mondat értelmét, elvörösödve felpattant a díványról, s maga elé kapta a fürdőköntösét. Aztán hátat fordított a férfinak, és belebújt. Igaz, a régimódi fehérnemű nem mutatott belőle többet, mint bármilyen fürdőruha, de mégiscsak egy intim ruhadarab volt. Hogy zavarán úrrá legyen, Cait csigalassúsággal kötötte meg az övét.

– Nem vártalak téged – mormolta közben.

– Meg sem merem kérdezni, kit vártál – viccelődött a férfi.

– Miben segíthetek?

– Úgy gondoltam, beszélnünk kellene egymással. – Finn ledobott egy halom papírt az asztalra, majd odalépett a hűtőszekrényhez, és kinyitotta. Pimasz viselkedése felpaprikázta a lányt.

– Jobb lenne, ha odakint várnál, amíg fölveszek gyorsan valamit.

Finn felvonta a szemöldökét.

– Nem kell ilyen prűdnek lenni – mondta, és tekintetében ott bujkált a folytatás is: nincs semmi olyan, amit ne láttam volna már.

Ez a néma utalás tette igazán kínossá a helyzetet Cait számára. Természetesen Finn annyi meztelen nőt látott már életében, hogy talán nem is emlékszik rájuk. Ő ellenben nagyon is jól emlékezett a férfi testére. Noha Finn illedelmesen fel volt öltözve – farmert és szűk fekete pólót viselt –, a lány csak arra tudott gondolni, ami a ruha alatt lehetett…

– Mégis inkább odakint várj!

Finn kivett egy üveget a hűtőből, odakínálta a lánynak, de mivel ő csak a fejét rázta, kinyitotta, és leült vele a kanapéra.

– Miért ne beszélgethetnénk itt? – kérdezte, és ivott egy nagy kortyot. – Olyan meleg van kint!

– Nem akarom – felelte a lány, és szorosabbra húzta magán a köntöst.

– Mi van veled, Caity? – mustrálgatta Finn.

– Semmi. Csak nem örülnék, ha valaki meglátná, hogy magánügyben bejössz a lakókocsimba. – Cait érezte, hogy ez úgy hangzott, mint egy erényes aggszűz aggodalmaskodása, és Finn vigyora is erről tanúskodott. Gyorsan magyarázkodni kezdett hát: – Te magad mondtad olyan kedvesen tegnap, hogy az újságírók azonnal felpörögnek, ha megszimatolják, hogy a közeledben vagyok. Inkább nem szolgálnék nekik ilyen csemegével.

Ezzel odalépett a ruhásszekrényhez, kivett egy pólót meg egy farmert, és várta, hogy Finn távozzon. Ő azonban nem vette a jelzést, mire Cait bement a fürdőszobába, és magára zárta az ajtót.

– Erre semmi szükség! – kiabálta a férfi.

– De igen! – vágott vissza Cait. – Ha meglátnak bennünket együtt bármilyen ártalmatlan helyzetben, azonnal előkerülnek a régi kínos fotók. – Néhány perc múlva illedelmesen felöltözve előjött, s elhúzta az összes függönyt, hogy mindenki beláthasson. Legszívesebben még az ajtót is kitárta volna, de ahhoz túl nagy volt kint a forróság. Amikor leült az asztal másik végébe, Finn megvetően elhúzta a száját.

– Nem gondolod, hogy ez azért túlzás?

– Csak elővigyázatos vagyok. Persze mindketten tudjuk, hogy te akármilyen idiótaként viselkedsz, az emberek továbbra is tisztelni fognak, de nekem muszáj ügyelnem a külsőségekre. Gyűlölöm ezt a kettős morált, mégsem tehetek ellene semmit. Vigyáznom kell a híremre. – Caitlyn ivott egy kortyot a vízből. – Szóval elmondod végre, miért jöttél?

– Hát épp ezért. A hírünk miatt. Jönnek a paparazzók, terjednek a pletykák, folynak a spekulációk…

Milyen különös! – gondolta a lány. Finn soha életében nem foglalkozott a bulvársajtóval.

– És mi következik ebből? – kérdezte.

– Ma reggel találkoztam Dolbyval meg Farrell-lel, s úgy döntöttünk, hogy a hátralévő időre lezárjuk a forgatás helyszínét. Tekintettel kettőnk közös múltjára csak elterelné mindnyájunk figyelmét, ha a következő öt hétben folyton amiatt kellene aggódnunk, miféle vad spekulációkba bocsátkozik a média.

– Ezek szerint te nem mész vissza Los Angelesbe?

– Nem. Majd Dolby megy.

– És te végig itt maradsz?

– Igen. Ez talán problémát jelent neked?

– Dehogy! – tiltakozott Cait, pedig valójában elég nagy problémának érezte, hogy a férfi folyton a közelében lesz. De mivel színésznő volt, remekül játszotta a közönyöst. – És neked?

Szemmel láthatóan Finn alig tudta elfojtani a mosolyát.

– Egyáltalán nem.

– Nagyszerű! – A lány mélyet lélegzett. Felőlem játszhatunk tovább, gondolta. – Örülök a lezárásnak, az újságírók így távol maradnak, és legalább teljes erővel a munkára koncentrálhatunk. Mindenkinek könnyebb lesz, ha a média nem velünk foglalkozik folyton.

– Sajnos arról már lekéstünk. – Finn kihúzott egypár lapot az asztalon heverő papírhalomból, és átnyújtotta a lánynak.

Cait gyomra összeszorult, amint átvette az internetről kinyomtatott képeket. Először azt hitte, a régi fotók közül ásott elő valaki néhányat: mondjuk azt, amelyiken ő az asztalon táncol, vagy amelyiken Finn éppen kicipeli egy bárból. Esetleg azt a motorosat, ahogy Finn mögött ül, miközben a szoknyája teljesen felcsúszik, és a férfi hátranyúl, hogy a combját simogassa…

Ám ezeket a fotókat még nem ismerte. A fenébe! Szóval mégiscsak volt tanúja annak a tegnap esti incidensnek! Az egyik képen Finn és az ismeretlen pasi látszott, ahogy egymásra merednek. Egy másikon ő és Finn egymás mellett ültek a padon. Az utolsón pedig ő dühösen rohant a teraszajtó felé, miközben Finn döbbenten bámult utána. A szöveget már el sem kellett olvasnia, így is épp eléggé rosszul lett.

– Ennyire fürgék? Rémes!

– Hát, igen. Tényleg nem ártana, ha gyorsabban akklimatizálódnál London után…

A lány nagyot sóhajtott.

– Biztos, hogy nem akarsz inkább te menni Los Angelesbe Dolby helyett? Hogy nekem ne kelljen ezzel a mocsokkal törődnöm?

– Nem, azzal csak némi haladékot nyernénk. Ha jól tudom, előbb-utóbb te is visszaköltözöl oda.

– Igen, azt tervezem. Mindenesetre csak miután a Folly elkészült. Akkor már biztosan lesz más témájuk is az embereknek, s nem csupán a múltamon fognak csámcsogni.

Finn szeme elkerekedett.

– Tényleg nem érdekel ez a fajta hírnév? Pedig a botrányos életviteled tett igazán ismertté.

Fölösleges volt erre emlékeztetnie a lányt. Cait komoly arccal bólogatott.

– És emiatt kis híján teljesen tönkrementem… személyesen és szakmailag is.

– Annyira azért nem volt az rossz – vigyorgott Finn.

Caitlyn kezdte elveszíteni az önuralmát. Megviselte a kánikula, az éjjel nem aludta ki magát, s miután a férfi felbosszantotta, a feje is megfájdult. Lassan az egész napját úgy látta, mint egy nagy fekete lyukat, amely hamarosan el fogja nyelni.

– Hát nem éppen a nagy eszedről vagy híres – támadt a férfira.

Finn azonban nem sértődött meg, sőt fölényesen elmosolyodott.

– Valld be, hogy azok fantasztikus idők voltak!

Cait ezt persze még a kínpadon sem vallotta volna be, de úgy vélte, mindegy is már. Közönyös arcot vágott.

– Rég volt. És már én sem vagyok ugyanaz.

– Nagy kár!

A férfi teátrális sóhaja végképp kihozta Caitet a sodrából. Ez a gazember provokálni akarja! Csakhogy ő nem fogja bekapni a csalit.

– Talán igazad van – válaszolta magára kényszerített nyugalommal. – Szembe kell néznem a múltammal, és józanul továbblépni. Akár máris hozzákezdhetek. Végezni fogom a munkámat, ahogy te is a tiédet, és akkor nem lesz min rágódniuk a bulvárlapoknak. Végre komolyan vesznek majd mint színésznőt.

– Megnéztem a tegnapi felvételeket. Elképesztően jó vagy rajtuk – váltott témát a férfi.

A váratlan elismerés Cait ajkára forrasztotta a szót, ugyanakkor melegséggel árasztotta el. Nagyon is veszélyes melegséggel… Ám hirtelen feltámadt benne a gyanú. Mire megy ki ez?

– Köszönöm – mondta ártatlan hangon. – Rebecca csodálatos szerep. Még anyám is azt mondta, szeretne harminc évvel fiatalabb lenni, hogy átvehesse tőlem.

– Őszintén szólva – nézett mélyen a szemébe Finn –, ha választhatnék, hogy téged vagy az anyádat kínálnám-e meg szívesebben ezzel a szereppel, én téged választanálak.

Cait először fel sem fogta a hallottakat, de egy pillanattal később már majd szétfeszítette a büszkeség. Bármi mást mondott volna Finn, ennél többet semmi sem jelenthetett volna neki. És ezt nyilván tudta a férfi is. Habár időnként felszínesen viselkedett, ha szakmai ügyekről volt szó, már-már brutálisan őszintén fogalmazott. Mindazonáltal benne tovább erősödött a gyanú, hogy Finn valamit akar még tőle. Egy darabig hallgattak, s miután a csönd szinte nyomasztóvá vált, Cait megvonta a vállát.

– Persze bizonyára csak Cindy Burke után – mondta.

Finn nem vett tudomást a kesernyés megjegyzésről. Egyszeriben megváltozott a tartása, a modora kimért és üzleties lett.

– Mint bizonyára tudod, még mindig csúszásban vagyunk az ütemtervhez képest. Szóval lesz néhány hosszú napunk.

Cait bólintott.

– Azt szeretnénk – folytatta a férfi –, ha párszor megmutatnád magad a nyilvánosság előtt, hogy helyes irányba tereljük a média érdeklődését.

– Veled?

– Jaj, dehogy! Azt mondtam: a helyes irányba. Vagyis velük.

Cait átfutotta a listát, amelyet a férfi feléje nyújtott.

– Naomi neve hiányzik – állapította meg gyorsan.

– Naomi a maga útját járja.

– Más szóval nem akar osztozni velünk a címlapokon. Főleg velem nem.

– Naomi nem buta. Vigyáznia kell a karrierjére.

– Mintha én árthatnék neki! Mintha valaha is tettem volna ilyet! Én csakis saját magamat sároztam be.

– Azért még most is sikerül a háttérbe szorítanod – jegyezte meg Finn, és fölemelte az előző napi fotókat.

– Úgy tűnik, nem igazán jó okkal. – Cait bosszús fintort vágott. – Végül is én lecsúsztam, ő pedig megkapta, amit mindig is akart. Nem értem, miért dühös rám.

– Te nem vagy az?

– Nem. Naomi azt hiszi, nincs elég hely kettőnknek a lapokban. Én pedig tudom, hogy ez nem igaz. – Kicsit jobban szemügyre vette a saját neve mögött álló programokat. – Ez meg mi a fene?! – csattant föl.

– Semmi különös – vonta meg a vállát Finn. – A PR-osok szeretnék, ha Jason és te állnátok a médiahírek középpontjában. Talán valamelyik újságírónak még az is eszébe jut majd, hogy kezd valami kis szerelmi viszony kialakulni köztetek. Mi ketten pedig ezzel kikerülnénk a tűzvonalból. Egy induló románc a filmbeli partnereddel azt jelenthetné, hogy két legyet ütsz egy csapásra.

Na, végre kibújt a szög a zsákból! – gondolta Cait. Nemhiába gyanakodott ő, hogy Finn valami rosszban sántikál. Szóval megint nem a szakmai teljesítményéről lenne szó, hanem a magánéletéről. Kezdődhetnének a pletykák, hogy kivel bújik éppen ágyba. Milyen megalázó!

– Ez egy nagyon olcsó marketingfogás – mondta keserű szájízzel.

– Olcsó, de hatékony.

És épp Jason Elkinst választották ki erre? – füstölgött magában tovább a lány. Jó színész volt ugyan a férfi, igazi kasszasikerek fűződtek már a nevéhez, és a kamera előtt profi módon lehetett együtt dolgozni vele. De Cait ezzel együtt nem nagyon kedvelte. Önimádónak tartotta, és a szellemi képességeit tekintve semmiképpen nem nevezte volna lángésznek.

Mégis lenyelte az összes megjegyzését, amelyek mind arra vonatkoztak volna, hogy hová is tegye Finn az átkozott programtervét, és jól megjátszott mosollyal csak annyit mondott:

– Oké. Tudod, hogy csapatjátékos vagyok. Azt teszem, ami a legjobb a produkciónak.

– Okos kislány!

Caitlyn felállt, és előkereste a cipőjét.

– Ne akarj gyámkodni fölöttem, Finn!

– Nem fogom ezt tenni. Őszintén mondom, hogy a barátod vagyok.

Ó, milyen giccses ez az egész! Cait egy pillanatra lehunyta a szemét. Tompa fájdalom járta át. A következő szavait különös gonddal válogatta meg:

– Sok mindent jelentettünk régen egymásnak, Finn, de nem hiszem, hogy valaha is barátok lettünk volna. Most kollégák vagyunk, és semmi okunk arra, hogy ellenségekké váljunk. De úgy gondolom, ettől még nem leszünk barátok sem.

Noha a férfinak arcizma sem rándult, zöld szeméből Cait kiolvasta, mit érez. Nem sértett volt, hiszen megsérteni őt nem is lehetett – ezt Cait már korábban tapasztalta –, hanem csalódott. Hogy ez pusztán a visszautasítás miatt volt-e így, vagy azért, mert csődöt mondott a vonzereje, azt a lány nem tudta megítélni. Utoljára három évvel ezelőtt látta Finn arcán ugyanezt a kifejezést, amikor ő szinte forrt a méregtől, és kirohant a férfi lakásából.

– Eszem még valamit – szólalt meg újra –, aztán vissza kell vennem a jelmezemet. Még találkozunk!

Kilépett a lakókocsijából, és kényszerítette magát, hogy boldogan mosolyogva, lassú lépésekkel szelje át a parkot. Még arra is futotta az erejéből, hogy később, szendviccsel a kezében, rövid társalgást folytasson a stáb egyik tagjával.

Büszke volt magára. Nem arra, ahogy a dolgok épp álltak közte és Finn között, hiszen a beszélgetésük kínzó ürességet hagyott hátra a lelkében, hanem arra, hogy mégsem engedte legyőzni magát, és megmutatta a férfinak, meddig mehet el, hol van a határ.

Most azonban, amikor Finn már nem volt jelen, újra feltámadtak benne a hajdani sérelmek meg a régi zavaros érzések. Valamint – ha őszinte akart lenni magához – bizonyos kusza vágyak és egyfajta nosztalgia is a régi szép idők után.

Később, amikor már a sminkszobában ült, megpróbált rendet teremteni ebben a zűrzavarban és kizárólag a megformálandó szerepre koncentrálni. Fontos volt, hogy kívül-belül Rebeccává váljon, ezért örömmel figyelte, milyen ügyesen alakítja ki Martha a megfelelő frizurát számára. Jótékonyan hatott rá a fiatal nő csevegése, és miközben vidám történeteit hallgatta, sikerült mindig a megfelelő pontokon nevetnie.

Utóvégre mégiscsak jó színésznő volt.

3. FEJEZET

Finn nem érezte szükségesnek, hogy jelen legyen a forgatáson, és tudta, hogy Farrell sem szereti, ha akár a látszata is fennáll annak, hogy valaki beleavatkozik a munkájába. Ennek ellenére valami mégis arra csábította, hogy megálljon a kamerák mögött.

Cait utolsó szavai még mindig a fülében csengtek. Természetesen tudta, hogy a lány haragszik rá – ok nélkül persze, hiszen ebben a történetben nem ő volt a „rossz fiú”. Nem ő hagyta ott a lányt. De Caitnek talán kellett valaki, akit hibáztathat. „Kis híján teljesen tönkrementem… személyesen és szakmailag is” – mondta, és ez legalább megmagyarázta, miért rohant el annyira magából kikelve azon a bizonyos éjszakán tőle.

Ő akkor úgy gondolta, az egész hűhó azért van, mert a lány nem kapott meg egy szerepet. Ám legközelebb már azt hallotta, hogy elutazott Londonba. Úgy ment el, hogy tőle el sem búcsúzott.

London megváltoztatta Caitlynt. Már nem az a spontán fiatal nő volt, akivel annyit lehetett bolondozni. Pedig micsoda forróság öntötte el őt, amikor a lakókocsijába belépve meglátta fehérneműben heverni a díványon! Csakhogy az új Cait óvatos, tartózkodó és olyan szemérmes volt, mint valami aggszűz. Egy-egy megjegyzése persze mintha arra utalt volna, hogy megőrizte a régi énjét, ám a szigorú álarc gyorsan visszakerült a helyére. Vajon mi történt vele Londonban? Miért aludt ki benne a tűz, amely őt egykor úgy vonzotta hozzá?

Ó, nem mintha azt a lángolást újra át akarná élni.

Most azonban mégis itt állt, noha tonnányi papír gyűlt már föl az íróasztalán. Tucatnyi más fontos dolgot kellett volna épp elintéznie, ehelyett azt figyelte, hogyan készül föl Cait a szerelmi nagyjelenetre.

Nem pusztán hízelgésből bókolt neki az imént. Valóban csodálta, amiért olyan remekül beletalálta magát Rebecca szerepébe, mert ő sem hitte, hogy a korábbi alakításai után ez sikerülhet. Csakhogy az új Cait a maga nyugodt erejével tökéletesen uralt minden jelenetet. Nem csoda, hogy Naomi epét okádott rá. A lány teljesítménye meghatározta az egész filmet, és bizonyára rengeteg díjat fog majd nyerni vele.

Habár Finn tudta, hogy amit most lát, csupán játék, mégis görcsbe rándult a gyomra, amikor Jenkins az egész harmincfős stáb előtt csókolgatni kezdte Caitlynt. Aztán ahogy a lány visszacsókolta filmbéli kedvesét, benne nőttön-nőtt az idegesség. Ez a szenvedélyes ölelkezés mintha soha nem akarna véget érni!

Végre Farrell felkiáltott:

– Ennyi!

Cait azonnal kihengeredett Jenkins alól. Két nő is odarohant hozzá, hogy megigazítsa a sminkjét és a frizuráját, míg a stáb a következő jelenetet készítette elő.

– Féltékeny vagy? – szólalt meg egy hang Finn háta mögött.

– Miért lennék? – bámult ő csodálkozva Dolbyra.

– Fogalmam sincs. Csak azt látom, hogy mióta Elkins hozzáért Caithez, te olyan képet vágsz, mintha legszívesebben megfojtanád.

– Egyszerűen nem kedvelem ezt a pasast.

– Pedig tizenöt és ötven között minden nő megőrül érte.

És ez persze biztos bevételt jelentett a film számára. Finn megrázta magát. Jól tudta, hogy a személyes vonzerőnek semmi köze a szakmai teljesítményhez. Az apja például közismerten kiállhatatlan ember volt, mégis nagyszerű munkát végzett. Elkinsszel kapcsolatos ellenérzésének tehát nincs értelme. Megtanulta már elválasztani a személyes szimpátiáit a mesterségbeli igényeitől. Csak mindent a megfelelő fiókba kell tenni, és a dolog máris működik… míg meg nem jelenik Cait, hogy mindent jól összezavarjon.

Idősebb fivére, Brady bizonyára azt mondaná, nem szabad a nagy egészet szem elől téveszteni. És valóban, itt most a Follyról van szó, neki pedig arra kell koncentrálnia.

– Még mindig nem tetszik igazán az az ötlet, hogy Caitlynt vessük oda csaliként a paparazzóknak – mormolta. – Elkins hírhedt szoknyapecér.

– És ezt épp te mondod?!

Finn az elmúlt két napban már másodszor akarta agyoncsapni Dolbyt. Továbbá harmadszor fordult elő hétéves együttműködésük alatt, hogy Dolby így provokálta őt… és mindig Cait miatt balhéztak össze.

– Az a különbség – válaszolta magára erőltetett nyugalommal –, hogy én szeretem a nőket. Elkins viszont csak kihasználja őket. És ebben a történetben úgy érezném magam, mint egy ócska kerítő, aki felhajtja neki Caitlynt.

Dolby felemelte a kezét, és hátrált egy lépést.

– Csak nyugi! Egyáltalán hogy reagált Cait, amikor beszéltél vele erről?

– Azt mondta, hogy ő csapatjátékos, és mindent megtesz, amit kell. De én nem hiszem, hogy tetszene neki a dolog. Őszintén szólva ezt nem is vehetném tőle zokon.

– Akkor is kell mellé egy húzónév, hogy kiváltsuk vele a tiédet, és helyes irányba tereljük a média érdeklődését. Jason Elkins az egyetlen, aki szóba jöhet, de ha gondolod, elővehetjük az A tervet is, és kettőtöket prezentálnánk a sajtó felé.

– Már mondtam, hogy ezt felejtsd el!

– Milyen érzékeny lettél hirtelen! Három héttel ezelőtt még bájos kismacskákat is hajlandó lettél volna feláldoztatni velem, ha az használna a Follynak.

– Három héttel ezelőtt még csak egy filmet forgattunk, most meg egy átkozott szappanopera díszletévé vált ez a projekt.

– Neked tényleg dilidokihoz kellene menned.

Ebben a pillanatban a rendező figyelmet kért, aztán jelt adott az operatőröknek. Cait Elkins mellett feküdt, fejét a férfi vállgödrébe fúrta. Szerelmesen átölelték egymást. Gyönyörű, erőteljes kép volt – csak éppen Finnt megőrjítette.

Cait lassan felült, rézvörös fürtjei függönyként takarták el az arcát. Kacéran hátravetette őket, mire Finn szívébe hegyes nyílként szúrt a fájdalom. Régi vágy és melegség öntötte el az ágyékát. Ismerte ezt a mosolyt, gyakran látta annak idején… Undorodva sarkon fordult és hosszú léptekkel elindult.

Dolby azonnal a nyomába szegődött.

– Ha problémád van Caittel, maradhatok én itt, és menj te Los Angelesbe?

– Nincs itt semmilyen probléma! A forgatás helyszínét lezártuk, Cait néha kiruccan Elkinsszel, és úgy tesz, mintha érdeklődne iránta, én pedig maradok mint a film producere. Ha mindenki teszi a dolgát, nem lesz baj.

– Oké! – emelte föl megadóan a karját Dolby. – A Folly végtére is tényleg a te gyermeked.

A rendezőasszisztens ekkor intett nekik, Dolby pedig odasietett, hogy kiderítse, mire van megint szükség. Finn bement a lakókocsiba, amelyben a produkciós iroda kapott helyet. Lassan ideje azzal a végtelen számú e-maillel foglalkoznia, amelyről az értesítés ott villogott a képernyőjén. Vagy harminc perccel később a következő sorra lett figyelmes: Van valakinek megjegyzése Caitlyn Reese visszatéréséhez?

Finn felsóhajtott. Bár nem nagyon remélte, hogy valami értelmes hozzászólást talál, mégis megnyitotta az oldalt. És valóban: senki nem mondott semmit a Follyról vagy Rebecca szerepéről, ami meghaladta volna a bulvársajtó szintjét.

Mielőtt elutazott volna Monacóba, a média folyamatosan beszámolt a filmről, mert fontos vállalkozásnak tartották. A könyv több egyetemen is a kötelező olvasmányok közé tartozott, és megfilmesítésének jogát évtizedek óta sokan próbálták megszerezni. A Dolfinn sikere az év egyik nagy eseményének számított.

Finnt nem zavarta volna, ha a figyelem a filmkészítés folyamatáról átterelődik az egyik színészre vagy a rendezőre, ám amióta ismeretessé vált, hogy Cait beszállt a projektbe, a híradások egyre ízléstelenebb hangot ütöttek meg.

A következő e-maileket Finn kitörölte anélkül, hogy elolvasta volna őket. Soha nem érdekelte, ha behatoltak a magánszférájába – nem is igen volt neki. A Marshall család tagjairól mindig írtak valamit a lapok, hiszen ők gazdagok voltak, sok összeköttetéssel rendelkeztek a politika világában, ami egyfajta hírnevet biztosított számukra. Persze nem az emberi minőségükkel foglalkoztak, ha pedig a dolog mégis túl személyessé vált, Finn megtanulta, hogy ne is vegye figyelembe.

Los Angelesben kivívta a saját szakmai tekintélyét, és bebizonyította, hogy nem a DNS határozza meg valakinek a sorsát. Úgy élte az életét, ahogy kedve tartotta, és fütyült arra, mit gondol róla a világ. Ez volt az egyetlen hasznos lecke, amelyet az apjától megtanult.

De akkor miért bosszantotta fel annyira a média hirtelen támadt érdeklődése Cait iránt? Korábbi viszonyukról már minden megjelent a sajtóban, és ő erre soha nem vesztegetett egyetlen gondolatot sem.

Egészen mostanáig. Ám valójában most sem akart sokat töprengeni rajta. Hiszen nincs semmi értelme.

– Csodás volt, Caitlyn! Abszolút tökéletes! Valóságos mágia, ami közted és Jason közt működik.

Cait tudomásul vette a dicséretet, miközben arra várt, hogy a stáb előkészítse a következő jelenetet. Fogta a vizespalackját, és jól meghúzta. Jason csókja után legszívesebben alaposan kiöblítette volna a száját, de nem akart ezzel kínos feltűnést kelteni.

Elfojtott magában egy mosolyt. A fickó jól nézett ki, kellemes illata volt, és a világon rengeteg nő ölni tudott volna azért, hogy most Cait helyében legyen. A tinimagazinok olvasói persze nem sejthették, hogy rajongásuk aktuális tárgya, a „legszebb ajak” cím büszke tulajdonosa biztos győztes lenne „a legpocsékabbul csókoló férfi” kategóriájában is. Nem mintha egy filmbeli csók azonos lenne egy valódi csókkal, de mégis… Ha közelképet vesznek fel, nem lehet megjátszani a csókolózást. Az utolsó próbán Walter Farrell kiselőadást tartott nekik az autentitásról, és ő tényleg igyekezett a legjobbat kihozni magából. Ha viszont Jason részéről is ez volt a legjobb, amit tud, hát igazán sajnálja a fickó barátnőit.

Cait ekkor a szeme sarkából észrevette Finnt, és megdermedt. A férfinak persze minden joga megvolt ahhoz, hogy felügyelje a forgatást, de amint neki eszébe jutott, hogy látta a csókjelenetet, végigfutott hátán a hideg.

Egyszerűen… undorítónak érezte az egészet. Mintha nem lett volna rendjén való – ami persze nevetséges volt. Hiszen már nem jártak együtt, s ő csupán a munkáját végezte, nem szabad akaratából csókolózott. De akkor meg miért érzi magát hirtelen úgy, mint egy…

Valaki a nevét kiáltotta. A stáb csak rá várt már. Caitlyn félresöpörte zavaros gondolatait, elnyúlt Jason mellett, és rábízta a rendezőre, hogy beállítsa őt a megfelelő pózba. Behunyta a szemét, és mélyet lélegzett. Ebben a pillanatban rájött, miért volt Jasonnek olyan jó illata: ugyanazt a borotvaszeszt használta, mint annak idején Finn.

Caitlynt megrohanták az emlékek, és egyszeriben semmi másra nem tudott már koncentrálni. A fenébe is! – dühöngött magában. Erre most nincs idő. Aztán amikor Jason keze kezdett fölfelé vándorolni a gerincén, nagy kísértést érzett, hogy úgy tegyen, mintha ez is az emlékekhez tartozna. Mintha Finn keze simogatná, mintha az ő lehelete súrolná a nyakát, az ő ajka… Megborzongott.

Lassan felült, és félresimította haját az arcából. Ahogy kinyitotta a szemét, Finn arca tűnt fel előtte. A férfi vágytól izzó tekintettel bámulta. Cait reszkető kézzel begombolta a blúzát. Istenem, mit tett?! Átadta magát az emlékeinek, hagyta, hogy azok vezessék.

Csak homályosan érzékelte, hogy az egész stáb őt figyeli. Végre felhangzott a rendező kiáltása:

– Ennyi!

Cait hirtelen visszazökkent a valóságba. Amikor körülnézett, látta, hogy a rendező szélesen vigyorog, a stáb tagjai pedig csodáló pillantásokkal illetik.

Jason is felült, és megrázta magát, mint egy vizes kutya. Száján elkenődött a festék.

– Nahát, Caitlyn! Ez baromi jól sikerült!

Cait örült, hogy senki sem tudta, mi játszódott le benne, mitől lett az alakítása olyan valósághű. Természetesen nem hárította el az ismétlődő bókokat, amelyek megint a mágiát emlegették. Különben is elég volt egy pillantást vetnie a partnerére, hogy világosan lássa, nem Jason gyújtotta benne ezt a tüzet. Finnt azonban már hiába kereste a tekintetével, s még abban sem volt biztos, hogy ettől most megkönnyebbült-e, vagy sem.

Aztán újra felvették a jelenetet. És még egyszer. Mire végeztek, Cait teljesen kikészült. Remegő lábakkal, mégis rekordidő alatt tette meg az utat lakókocsijáig, és lerogyott a díványra.

Legnagyobb rémületére azt kellett éreznie, hogy valami elszabadult benne. Pandóra szelencéje, ahová ő korábban képletesen mindent belegyömöszölt, ami Finn-nel kapcsolatban állt, most kinyílt, és nem is lehetett újra becsukni. A férfival együtt töltött időket azelőtt úgy látta emlékeiben, mint valami fekete-fehér filmet. Most viszont egy 3D-s, szélesvásznú kalandfilm színes képei kavarogtak benne – Dolby sztereóban. Másképpen szólva: a kicsiny lángból hatalmas bozóttűz kerekedett.

És ez nagy baj, gondolta letörten. Finn nem hozzá való. Azelőtt persze nagyon is tetszett neki a férfi „szeressetek, vagy menjetek a pokolba!” típusú gondolkodásmódja, de tudta, hogy neki tovább kell lépnie. Fejlődnie kell. Sajnos egyvalamit nem vett számításba: Finnt nem lehetett olyan könnyen elfelejteni.

Ezt a férfit képtelenség volt figyelmen kívül hagyni.

– Nem vagy éhes, Caitlyn? – Jason letette az újságját, és fölcsippentett egy szem epret a lány tányérjáról. Miközben elmajszolta, bájgúnáros mosolyt küldött felé, ő pedig már látta is lelki szemeivel, ahogy a bulvárlapok címoldalán megjelenik ez a kép.

Közös kései reggelizést beszéltek meg egy napfényes szombat délelőttre Baltimore egyik kis kávézójába. Felkapott hely volt, ezért is választották, hiszen feltűnést akartak kelteni.

A terv bevált, állapította meg magában a lány. Jason népszerűsége gondoskodik majd arról, hogy a számos fotó, melyet az arra járók készítettek róluk, utat találjon a megfelelő blogokba az interneten. Miután három napig csak szerelmi jeleneteket forgattak, máris szárnyra kapott a pletyka, hogy milyen fantasztikusan működik a kémia kettejük között, s hogy ez talán „többet is” jelent… A közös reggelizés tovább fűti majd az érdeklődést, azt pedig csak Cait tudta igazán, mi van a „kémia” mögött.

Jason most a megkérdezése nélkül újabb eperszemért nyújtotta ki a kezét. Cait felemelte a tányérját, és odakínálta neki.

– Nem szeretek fényképezőgépek előtt enni. Mindig rossz pillanatban csapnak le. Majd később bekapok valamit.

Jason vigyorogva vetette rá magát a lány joghurtjára és a maradék eperre. Miután mindent befalt, az újságjába temetkezett.

Egy kívülálló egészen normális párnak láthatta őket. Mivel Cait ellenezte a nyilvános gyengédségeket, egy baráti stílusban állapodtak meg, így mindenki azt gondolhatott róluk, amit akart.

Ezzel együtt a lány gyűlölte ezt a játékot. Egyszerűen csalás volt, amit előadtak, csak hogy segítsenek a filmnek a hírverésben. Persze még mindig jobb volt, mint mondjuk egyedül enni. Az, hogy az egész napos munka után esténként magányosan üldögéljen bérelt lakásában, már rég elvesztette kezdeti vonzerejét. A stáb tagjain kívül senkit sem ismert Baltimore-ban, s mivel a többiek szintén keményen dolgoztak, a legtöbbjüknek nem volt már kedve kimozdulni egy kicsit. S bár ő unatkozni nem szokott, és Jason sem bizonyult túl érdekes társaságnak, mégis legalább egy lélegző, emberi lény volt.

A férfi most átadta neki az újságot.

– Jó ez az interjú.

– Köszönöm. – Cait tulajdonképpen hálás is volt a riporternőnek, amiért az lehetőséget adott neki, hogy kicsit más fényben tüntesse fel a múltját. Kezdetnek nem rossz.

– Itt az áll, hogy Londonban színészmesterséget tanultál.

– Igen, részt vettem néhány kurzuson.

– Az a pletyka járta, hogy elvonókúrán voltál.

– Ezért hívják az ilyesmit pletykának. Csak ritkán felel meg az igazságnak.

– És miért?

– Mit miért? – bosszankodott Caitlyn, akinek már kezdett fájni a feje ettől a rémes társalgástól.

– Miért vettél leckéket?

Ennek a fickónak tényleg ilyen nehéz a felfogása?

– Hogy továbbfejlesszem magam.

– De hiszen tudod, hogy kell játszani.

– Persze, de mindig lehet valami újat tanulni, nem igaz?

– Ha úgy gondolod…

Jason ezzel mindent el is mondott magáról. Cait fogadott volna, hogy a férfi karrierje hamarosan véget ér. Megvolt ugyan a tehetsége, és megvoltak a jó kapcsolatai is a filmiparban, de ő már régen rájött, hogy ennyi nem elég.

Az elmúlt években sok ideje volt, hogy végigelemezze, hogyan és mikor kezdett kisiklani a pályája. Caitlyn Reese színésznő számára sok tekintetben tökéletes választás volt Finn. A férfi tekintélyes politikuscsaládból származott, de önálló nevet szerzett magának sikeres filmjeivel. Ő pedig Amerika egyik leghíresebb rendezőjének és legnépszerűbb színésznőjének a lánya volt. Viszonyuk valódi csemegét jelentett a bulvársajtó számára.

Miután Cait híres szüleinek árnyékában nőtt fel, az emberekkel való kapcsolatteremtést illetően képességei nem tudtak rendesen kifejlődni. Később sokan úgy vélték, hogy arrogáns és önző. Ugyanakkor már huszonhárom évesen tehetséges színésznőnek kiáltották ki. Barátai azonban nem voltak, és a filmkészítés hermetikusan zárt világán kívül nem sokra tartották.

Aztán találkozott Finn-nel. Szerelem volt ez – első látásra. Egy pillanat alatt felragyogott a csillaga, és a média figyelmének középpontjába került.

Finn megértette őt… vagy legalábbis neki úgy tűnt. Csakhogy hamarosan elvesztette maga fölött az ellenőrzést, és mire ezt felfogta, már késő volt. Hat hónap alatt ugyanolyan sebesen csúszott le, mint ahogy felemelkedett. A híres és gazdag, ám egyúttal léha és felelőtlen hollywoodi tinédzserek elrettentő példájává vált. Abszolút megalázó helyzet volt ez mind a szülei, mind a maga számára.

Végül elmenekült Londonba. Finn nélkül az élete nyugodt mederbe terelődött, a távolság következtében új perspektívát kapott a jövője. Az ügynökeivel és szüleivel folytatott hosszú viták után kialakított egy tervet. Bár a neve garantálta volna, hogy bejusson a megfelelő körökbe, ő nem élt ezzel a lehetőséggel. Tovább képezte magát, és új barátokra tett szert a színház világában. A korábbi szerepkörétől eltérő kisebb alakításokkal egyre nagyobb sikereket aratott a West Enden, és elindult fölfele a ranglétrán.

Később foglalkoztatni kezdték a Broadway színpadain is, ami azzal járt együtt, hogy folyton ingáznia kellett London és New York között. Mindenesetre amikor hat hónappal ezelőtt visszaköltözött Amerikába, már itt is sok ismerőse volt. Úgy érezte, mind mentális, mind emocionális és szakmai szempontból beérkezett.

Egy idő múlva azonban újra feltámadt benne a vágy, hogy a képeslapok is beszámoljanak róla, és a neve újra ismertté váljon a színházak falain kívül is.

– Mehetünk? – riasztotta fel Jason hangja a töprengésből.

– Igen – felelte Caitlyn, és megkönnyebbülten figyelte, ahogy a férfi fizet. Még azt sem bánta, amikor távozóban Jason a vállára tette a karját, élénk suttogást váltva ki ezzel a vendégekből. Csak tűnjenek már el innen végre!

– Nem vagyok benne biztos, hogy jó ötlet úgy tenni, mintha együtt járnánk.

A férfi szavai annyira meglepték Caitlynt, hogy megbotlott, és csak nehezen nyerte vissza az egyensúlyát. Lehet, hogy Jasonnek mégiscsak van lelkiismerete?

– Mindenki tudott rólad és Finnről – tette hozzá magyarázólag a kollégája. – És nem akarom, hogy úgy tűnjön, mintha én csak a B terved lennék.

– Tulajdonképpen azt is hihetik, hogy választás elé kerültem, és melletted döntöttem – mondta Cait jól leplezett utálkozással.

– Erre nem is gondoltam, de tetszik az ötlet!

Naná hogy teszik! – füstölgött magában a lány.

– Azért ne fújjuk fel nagyon ezt a dolgot! Nem szeretném, ha bárki arra következtetne, hogy szándékosan félrevezetjük az embereket – mondta hangosan.

– De hiszen épp azt tesszük – „világosodott meg” hirtelen Jason.

– Ugyan! Csupáncsak nem korrigáljuk a feltételezéseiket. Együtt reggeliztünk mint kollégák, és talán néha együtt is vacsorázunk majd. Ilyesmi előfordul igazi barátok között is.

– Akkor meg mire ez az egész hókuszpókusz? – értetlenkedett újra a férfi.

Nem maradt más hátra, a lány kénytelen volt Jason jól fejlett önbecsülésére hivatkozni:

– Nyilván nem akarsz megbújni Finn háta mögött. Egy producer nem kaphat több figyelmet, mint a film egyik főszereplője, igaz?

– Hát persze.

– Nos, mi csak arról gondoskodunk, hogy az érdeklődés a megfelelő irányba terelődjön. Nehogy már Finn ellopja tőlünk a show-t!

– Meggyőztél – bólintott Jason, miközben megálltak a kocsija mellett. – Van kedved kirándulni egyet?

– Nem, köszönöm. – Az már tényleg nem hiányzik, tette hozzá magában Caitlyn.

– Akkor később találkozunk – búcsúzott el a férfi.

Miután elhajtott, Cait azon morfondírozott, hogy hirtelen előrántott érveivel valószínűleg fején találta a szöget. Ha a két főszereplőt látják folyton együtt, végre a filmmel fog foglalkozni a média, sőt neki sem kell mindig Finnre gondolnia. Nem is olyan rossz taktika – főleg, ha beválik.

Beült a maga bérelt kocsijába, és elindult. A félórás úton Baltimore-tól a forgatás helyszínét jelentő Patapsco folyó partjáig egyre több előnyét látta már ennek a tervnek, és határozottan felderült.

Jókedve azonban egy csapásra elmúlt, amint megérkezvén éppen Finnbe botlott. Miért lófrál ez itt folyton, mintha nem bízna eléggé a stábban? – háborgott magában.

– Szia! Hát te? Azt hittem, Jasonnel reggelizel – köszönt rá a férfi.

– Úgy is történt.

– Akkor ő hol bujkál?

– Fogalmam sincs. Nem vagyok az óvó nénije.

– De jól ment?

– A kávéház gyönyörű, és rengeteg ember látott minket együtt. Ezt akartad tudni, ugye?

– Igen, így szólt a terv.

Az egész beszélgetés merev és suta volt, már-már ellenséges. Cait jól látta, hogy a férfi valamiért nagyon bosszús, de biztos volt benne, hogy nem miatta. Hiszen ő csak az imént érkezett vissza, miután lelkiismeretesen teljesített egy feladatot.

– Jason is jön hamarosan. Majd szólok neki, hogy kerested.

– Nem szükséges – morogta Finn.

– Oké! Akkor visszavonulok a lakókocsimba. Szóljatok, ha kellek!

De mégsem ő fordult sarkon előbb, hanem a férfi. Egyetlen néma bólintás után Finn szinte elmenekült, Caitlyn pedig ott állt magára hagyva. Naivnak és ostobának érezte magát – ahogy már annyiszor.

4. FEJEZET

Noha a repülés és az időeltolódás kifárasztotta, vasárnap reggel Finn már korán talpon volt. A Washington közeli Hill Chase-ben, a régi gyerekszobájában általában úgy aludt, mint akit agyonütöttek, Cait váratlan visszatérése azonban megint nyugtalan éjszakát okozott neki.

Egy idő után feladta, hogy tovább próbálkozzon az alvással, és lement az istállóhoz. Talán ha kilovagol Herceggel, kitisztul a feje. Hiányzott neki a lova, s ahogy az alkalmazottak mesélték, ő is hiányzott Hercegnek. De hát nem vihette magával mindenhová. Mindenesetre mostantól több időt szándékozott eltölteni a családi birtokon, és nem csupán Herceg miatt. Tudta, hogy a nagyszülei sem lesznek már fiatalabbak, bármilyen tevékenyek és egészségesek voltak is.

Dolby meg ő azt fontolgatták, hogy a tévés műfajokban kezdenek terjeszkedni, márpedig New Yorkban rengeteg show-műsort gyártottak. A város elég messze volt Washingtontól ahhoz, hogy ő megőrizze a függetlenségét, de vonattal gyorsan el lehetett érni.

Amikor később fölment a kis dombra a házhoz, látta, hogy nagyszülei a teraszon üldögélnek, és a kávéjukat isszák.

– Jó reggelt, drágám! Kilovagoltál? – intett oda neki Regina.

– Igen. Gyorsan átöltözöm, aztán csatlakozom hozzátok.

– Csak igyekezz! – mormolta az öreg szenátor.

– És hozd a többieket is! – kiáltott még utána az asszony.

Finn gyorsan elkészült, majd a gyerekkori lendülettel készült bedörömbölni bátyjai ajtaján. Ethan azonban elrontotta a játékát, mert előbb lépett ki a szobájából. Haja még nedves volt, mintha ő is épp most végzett volna a reggeli zuhanyozással.

– Korán fölkeltél – jegyezte meg üdvözlésképp.

– Nincs szerető feleségem, aki egész éjjel ébren tartana.

Ethan vigyorogva nyugtázta a célzást, de még mielőtt Finn folytathatta volna, Lily is kijött, arcán felhőtlen mosollyal. Szóval a bátyám is fent van már egy ideje, állapította meg magában Finn.

– Szia!

– Szia, Lily! Vár ránk a reggeli.

– Akkor jó, ha sietünk. Különben is majd éhen halok már.

– El sem tudom képzelni, mi lehet az oka – vágott kópés fintort a sógora.

Lily erre elvörösödött, Ethan pedig jól oldalba bokszolta az öccsét. Ebben a pillanatban halk csilingelés jelezte a folyosó másik végéről, hogy Aspyn és Brady is előbújtak a szobájukból. Aspyn afféle modern „virággyerek” volt, bokája körül egy vékony pánton apró aranyharangokat viselt. Finn számára örök rejtély maradt, hogyan tud kijönni ez a finom teremtés az ő kissé merev, idősebb bátyjával.

– Muszáj az egész házat felverned, csak mert te nem tudsz aludni? – mordult rá Brady.

– Ó, a te álmodat biztosan nem én zavartam meg – hangzott a válasz.

Aspyn korholón megcsóválta a fejét.

– Ha már reggeli előtt veszekedtek, elmegy az étvágyam. – Azzal karon fogta Lilyt. – Menjünk, mielőtt ez a három infantilis tényleg hajba kap.

Lesiettek a lépcsőn, és otthagyták Finnt a két morcos bátyjával. Ők végül épp akkor értek ki a teraszra, amikor a reggelit fölszolgálták. Ethan bizalmatlanul szemügyre vette a tálakat.

– Ha jól látom, már megint Finn kedvenc kajáit esszük.

Gloria, a szakácsnő félretolta a férfit, és homlokon csókolta Finnt, mintha a saját gyermeke volna.

– Ethan Marshall, te mindennap itt vagy, és sáska módjára pusztítasz el mindent, amit a konyhában találsz. De Finn-nek csak ritkán főzhetek.

– Még szerencse! – morgott Ethan, és kihúzott egy széket a feleségének. Aspyn vele szemben foglalt helyet, így Finn kénytelen volt a két bátyja közé ülni.

– Egyetek! – szólt rájuk Gloria. – Főleg te, Lily. Aspyn, ezt a vegetáriánus kolbászt neked készítettem. – Kicsit téblábolt még az asztal körül, majd megveregette Finn hátát, és visszament a konyhába.

– Szereztem neki egy autogramot Pierce Brosnantől – kacsintott a férfi Lilyre, és telerakta a tányérját Gloria híres bundás kenyerével.

– Akkor még örülhetünk, hogy nem egy borjút vágott le – válaszolta a fiatalasszony.

– Talán vacsorára az lesz – szólt közbe Brady.

– Addig nem maradhatok. Reggeli után rögtön indulnom kell. – Amikor a nagyanyja tiltakozón fölemelte a kezét, Finn magyarázkodni kezdett: – Sajnálom, de rengeteg munka vár. Ha kész a film, eljövök pár napra, mielőtt hazamennék.

– Te ebben a házban is itthon vagy – pirított rá Regina. – Egyébként pedig ideje lenne, hogy végre megállapodj. Mindjárt harmincéves leszel.

Finn segítségkérőn nézett körül, ám nagyapja a reggelijével foglalatoskodott, Brady fölényesen mosolygott, Aspyn a szalvétáját vizsgálgatta, Ethan és Lily, ez a két áruló pedig helyeslően bólogatott. A nagyi persze nem szorult rá az ő támogatásukra, de tény, hogy mióta két idősebb unokája megnősült, már csak a „mesterhármas” elérésére koncentrált.

Finn hátradőlt, és a testvéreit mustrálgatta.

– Valljuk be, hogy harmincéves korotok előtt ti is úgy kerültétek az oltárt, mint ördög a tömjénfüstöt! Vagyis van még egy kis időm.

– Nem értetted meg a lényeget, drágám – szólalt meg újra Regina. – Természetesen nagyapáddal együtt nagyon örülnénk, ha mielőbb megházasodnál, de pillanatnyilag nagyobb gondot okoz nekem a jelenlegi helyzeted.

– Pontosan mire célzol?

– Caitlyn Reese felbukkanására.

Regina hihetetlen érzékkel találta meg mindig azt a témát, amelyről Finn a legkevésbé akart beszélni. Ő tehát most úgy tett, mintha semmit sem értene.

– Mi a baj vele?

– Ne játszd meg magad! Láttam a jótékonysági esten, és egészen más benyomást tett rám, mint ahogy a korábbi viselkedése alapján vártam.

– Annak idején fiatalok voltunk, és folyton szórakozni akartunk. Amúgy nem én vagyok az első Marshall, aki egy bulvárlap címoldalára került.

Brady gúnyosan köhécselt.

– Nem csak egy címoldal volt. Mi még emlékszünk a többire is, ha te netán el is felejtetted volna a sok vodka miatt…

Finn természetesen semmit sem felejtett el. Az az éjszaka valóban hosszúra nyúlt…

– Még én is hallottam a dologról – szólalt meg Aspyn –, pedig azt a nyarat jórészt egy fához kötözve töltöttem Oregonban.

– A szokásos környezetvédő akciók egyikén? – kérdezte Brady fintorogva.

– Régen történt… Ugye tölthetek neked még egy kis kávét? – fordult felé angyali mosollyal a felesége, és már fogta is a kannát. – Mindenesetre tudnod kell, Finn, hogy annak a nyárnak ti voltatok a nagy szenzációja. És lehet, hogy Cait aztán eltűnt pár évre a képernyőről, de a mamája nemrég kifejtette egy interjúban, hogy nagy örömmel látja a visszatérését a filmiparba. Mivel pedig veled folyamatosan foglalkozik a média, nem csoda, ha az emberek most annyira figyelnek rátok.

– Így van – helyeselt a nagyi. – Egyébként az akkori hebrencs viselkedése ellenére Miss Reese most nagyon elbűvölő, kedves fiatal lánynak tűnt.

Finn valami csapdát sejtett a dicsérő szavak mögött, mégis csak annyit szólt:

– Majd elmondom neki. De biztosíthatlak, hogy engem csupán szakmai szempontból érdekel… Különben is az a hír járja, hogy ő és Jason Elkins összemelegedtek.

– Ennek örülök – jelentette ki Regina. – Sok boldogságot kívánok nekik! Sajnálom, hogy előhozakodtam ezzel a dologgal, de legalább most mindent tisztáztunk.

– Ügyes elterelő manőver volt – súgta oda az öccsének Ethan. – Majdnem el is hittem neked.

– Fogd be a szád, mielőtt Lilyből csinos özvegyet csinálok!

– Csak öregek vagyunk, nem süketek – szólt rájuk a nagyi.

Lily csöndesen kuncogott, és egyetértő pillantást vetett a férjére, Finn azonban bokán rúgta bátyját az asztal alatt.

Végre Porter Marshall témát váltott:

– Na, és hogy halad az én filmem?

– Remekül. – Finn-nek jólesett, ha a nagyapja sajátjaként emlegette a készülő produkciót. Az idősebb Marshall szenátorról már leforgattak egy rövid életrajzi filmet, és maga is fellépett néhány vígjátékban. De legközelebb a Folly állt a szívéhez. Még abban is segített, hogy az örökösöktől megszerezzék a regény megfilmesítésének jogát.

Finn igyekezett is mindent elkövetni, hogy a Folly jól sikerüljön. Mintegy ajándékul szánta a nagyapjának. Sőt a bátyjait és az unokatestvéreit is megbízta egy-egy kisebb szereppel, noha erről Porter Marshall még semmit sem sejtett.

A két öreg nemsokára asztalt bontott, és sétára indult. Lily sóhajtva nézett utánuk.

– Mintha egy romantikus filmből vágták volna ki őket.

– Még mindig olvasol szerelmes regényeket? – cukkolta Finn.

– Amikor csak lehet. Hiszek a happy endben. És hát a nagyszüleid, Brady meg Aspyn, Ethan és én…

– Kímélj meg a részletektől!

Lily nevetve fölállt, megcsókolta Ethant, aztán odahajolt a sógorához.

– Eljön a te napod is, Finn Marshall – súgta.

– Ez fenyegetés?!

– Dehogy. Csak mint mondtam, hiszek abban, hogy a végén minden jóra fordul. Te is megérdemled. – Aztán Aspynre nézett. – Jössz velem az istállóba?

Aspyn bólintott, s a két nő magukra hagyta a fivéreket.

– Most mi van? – kérdezte Finn a bátyjaira meredve.

– Igaza van Lilynek. Te is megérdemled a happy endet.

– Ne gyere már ezzel, Ethan! Elég, ha a nagyi rágja a fülemet.

– Nem erről van szó – vetette közbe Brady. – Lehet, hogy amit mondok, úgy fog hangozni, mintha egy terapeuta beszélne…

– Arra nincs is szükségem! – vágott a szavába Finn.

– Talán mégis fontolóra vehetnéd. Az egyetlen kapcsolatod, amely hat hétnél tovább tartott, egy nálad is lököttebb nő volt. Nem kell megvédened Caitlynt – emelte fel a kezét Brady. – Biztosan kiváló tulajdonságokkal rendelkezik, de ti ketten együtt mondhatni új szintre emeltétek a hedonizmust. És nem kell nagy zseninek lenni ahhoz, hogy az ember rájöjjön: kölcsönösen kihoztátok egymásból a legrosszabbat. Sok a hasonlóság köztetek. Mindketten híres családból származtok, kezdettől fogva a médiafigyelem kereszttüzében éltetek, és nagy elvárásokkal szembesültetek. Caitlynben olyan emberre találtál, aki érzelmileg éppúgy megnyomorodott, mint te. És még ezt a kapcsolatot is elpuskáztad.

– Szép időket éltünk át együtt.

– Ez is csak az én álláspontomat támasztja alá.

– És mi lenne az?

– Te kizárod a családodat az életedből, és mindenki mást is. De ha nem lesz senkid, akiről gondoskodhatsz, már csak magaddal fogsz törődni. És akkor te sem leszel jobb, mint az apánk.

– Ez nevetséges!

– Mindig is támogattuk, hogy Kaliforniába költözz – vette át a szót Ethan. – Mindenki másnál jobban megértettük, hogy el kell innen menned. Fiatal voltál még, amikor anya meghalt, és korábban sem tudtad, milyen rémes az apánk.

Finn megütközve nézett a bátyjaira.

– Szóval az is baj, hogy problémám van az apámmal? A fél világnak van.

– Szerinted miért olyan szigorúak a nagyiék veled? – szólalt meg újra Brady. – Mert az apánk hajlamait látják benned. És nem túl büszkék a fiukra.

– Apa végtére is szenátor… egész jó szenátor. Más büszke lenne rá.

– Nem a szakmai sikerekről beszélünk – legyintett Ethan. – Az neked is megvan, ők mégis aggódnak.

– Ne velem foglalkozzanak folyton! Te például mikor csinálsz gyereket Lilynek? – vágott vissza Finn.

– Már megtörtént – vigyorodott el Ethan. – Csak még korai lenne bejelenteni.

– Tényleg? – Finn meglepődve nézett rá, aztán Bradyre, de a jelek szerint ő már tudott róla. – Hát gratulálok! És mikorra várható a trónörökös?

– Nagyjából hét hónap múlva. De térjünk vissza inkább Caitre…

– Mondtam már, hogy ő csak mint színésznő érdekel. Egyébként Oscar-gyanús alakítást nyújt.

– El is hiszem. Nyolc hónapja láttuk Lilyvel Londonban. Csodálatos Desdemona volt.

– És magánemberként igazán nem érdekel? – makacskodott tovább Brady, s miután Finn csak a fejét rázta, hozzátette még: – Akkor még sajnálom is azt a szegény lányt. Nem gyötörted már eleget?

– Cait a bulvársajtóval nőtt fel. Jobban kezeli, mint hinnétek. Ha nem akart volna visszakerülni a címlapokra, nem szerződik le velem.

– Nem értem – csóválta a fejét Brady. – Szerintem van valami köztetek.

– Nincs semmi.

– Húsz dolcsiba fogadok én is, hogy van – jelentette ki Ethan.

Na, ezért jövök csak ilyen ritkán haza, gondolta magában Finn, és továbbra is tagadóan integetett a kezével, noha jól emlékezett, mennyire felzaklatta a forgatáson Cait és Jason csókolózása.

– Akkor vagy erősebb vagy, mint képzeltem – folytatta Ethan –, vagy szimplán csak idióta.

– Ha már idiótákról beszélünk – vett nagy lélegzetet Finn, hogy lecsillapodjon, és legalább a nagyszüleire való tekintettel ne üsse agyon a bátyját –, Lilyt meg téged pénteken kettőkor várunk jelmezpróbára a forgatáson.

Ethan és Brady olyan pillantást váltottak, mintha azt mondanák: rendben, egyelőre ejtsük a témát!

Finn az asztalra dobta a szalvétát, és felállt. Át kell gondolnia azt a tervét, hogy elköltözik Los Angelesből. Hiszen itt folyton csak piszkálnák. New York mégiscsak túl közel van Washingtonhoz.

Noha a forgatás helyszínét hivatalosan lezárták a sajtó elől, a film készítői nem mondhattak le a médiáról. Interjúkat kellett adniuk, hogy a projekt megfelelő reklámot kapjon. Caitlyn is kénytelen volt jó képet vágni a dologhoz, amikor az Insider Unlimited újságírónője faggatta.

Miután a szokásos bevezető kérdéseket a szokásos rutinnal megválaszolta, a nő elővette „én vagyok a te legjobb barátnőd”-féle mosolyát, amiből Cait rögtön tudta, hogy valami bombát készül felrobbantani. És valóban.

– Az a hír járja, hogy feszültség van ön és Naomi Harte között.

– Ó, egy forgatáson mindig előfordulnak kisebb súrlódások – legyintett fölényesen Caitlyn. – Keményen dolgozunk, és iszonyú a hőség, nem csoda, ha néha pattanásig feszülnek az idegek. Ráadásul Angela és Rebecca viszonya a filmben rendkívül bonyolult, mondhatni erős érzelmekkel telített. De nem szabad összekeverni a szerepet meg a valóságot. Naomi kitűnően játssza Angelát, örülök, hogy együtt dolgozhatom vele.

Az újságírónő arcáról lehervadt a mosoly, de nem adta fel.

– Három éve ön meglehetősen nyilvános és drámai viszonyt folytatott Finn Marshall-lal. Okoz ez most valamilyen problémát?

Caitlyn fölkészülten ledarálta a félremagyarázhatatlan választ:

– Eddig nem volt módom vele dolgozni. Finn producerként herkulesi feladatot vállalt. Sokféle igénynek kell megfelelnie, és jóval nagyobb munkát végez, mint bárki gondolná. Csodálom őt az elkötelezettségéért.

– S mi a helyzet az önről meg Jason Elkinsről szóló pletykákkal?

– Bizonyára túlzóak, bár valóban sok időt töltünk együtt. Nagyon előnyös, ha az ember olyasvalakivel dolgozhat együtt, akit tisztel és kedvel, így a forgatások végeztével is eljárunk ide-oda.

Ezután az újságírónő alig titkolt csalódással megköszönte az interjút, Caitlynt pedig elöntötte a büszkeség, amiért ilyen ügyes válaszokat adott. Amint a nő távozott, felhívta a mamáját.

– Caity, drágám, hogy vagy? – örvendezett az anyja.

– Jól – felelte ő tömören, mivel nem mesélhette el, hogy egy olyan melodráma közepébe csöppent, amelynek semmi köze a forgatókönyvhöz. – Akadt egypár szabad percem, s gondoltam…

– Ó, nekem sincs sok időm. Mindjárt indul a gépünk Spanyolországba.

– Persze! Majd elfelejtettem, hogy a papa valamilyen díjat kap ott.

– Életműdíjat. Épp most mondja, hogy csókoltat.

– Én is őt. Jelentkezem, ha visszajöttetek.

– Jól van, drágám, de most le kell tennem. Holnap telefonálok, ha tudok.

– Rendben – mondta Cait, de a mobil már süket volt. A „holnap” nyilván annyit jelentett, hogy „egyszer valamikor”, már amennyiben az anyjának egyáltalán eszébe jut a dolog.

Mindig tisztában volt vele, hogy a szülei mozgalmas életet élnek. Minek terhelje hát őket olyan problémákkal, amelyeket úgyis neki kell megoldania? A premierre természetesen majd eljönnek, azt sosem mulasztanák el, mert alapjában véve nagyon büszkék rá.

Neki viszont most a forgatást kell előbb túlélnie. Ideges és feszült volt, úgy vélte, jólesne egy ital.

Útközben elhaladt az újságírónő mellett, aki ezúttal Naomival készített interjút, és épp azt kérdezte:

– Volt valami feszültség ön és Caitlyn Reese között, amióta tart ez a kis románca Finn Marshall-lal?

Cait megbotlott, és kis híján elvesztette az egyensúlyát. Naomi kétértelmű mosollyal belefogott a válaszba, de ő azt már nem hallotta, mert szinte menekülésszerűen továbbsietett.

A hét folyamán aztán sikerült kitérnie Finn útjából. A forgatásokon persze elkerülhetetlen volt, hogy találkozzanak, de Cait igyekezett ezeket az alkalmakat minél rövidebbre szabni.

Csakhogy a gondolataiban állandóan jelen volt a férfi. Lassan már egyetlen szerelmi jelenetet sem tudott eljátszani úgy, hogy ne őt idézze fel emlékeiben.

Naomival ritkán kellett egyszerre kamera elé állnia, ám ha mégis, akkor szinte szikrázott köztük a levegő. Az általuk alakított nők Jason filmbeli karakterének kegyeiért harcoltak, s az, hogy a színészt Finn-nel behelyettesítve ez a valóságban is így történt, különös felhangot adott a játéknak. Noha Cait folyton azt hajtogatta magában, hogy őt nem érdekli Finn, pocsékul érezte magát, amiért a férfi épp Naomival kezdett ki.

Szerencsére a forgatás helyszínén nemigen turbékoltak egymással, ahhoz eléggé profik voltak mindketten, de a lapok részletesen beszámoltak a közös vacsorákról és mozizásokról. Még Jason is idegesen reagált, mert Naomival ugyan szívesen megosztotta a dicsőséget, de Finn-nel már nem.

Cait szerette volna, ha a forgatás mielőbb véget ér, s szinte számolta már a napokat. Az viszont kétségtelen volt, hogy a film minden gyötrődést megér.

Már éppen kezdett bízni abban, hogy megússza az egészet, amikor beütött a mennykő.

Az egyik ebédszünetben ő és Chris, a rendezőasszisztens az árnyékban üldögéltek, és arról vitatkoztak, hogy hol lehet a legjobb koreai ételeket enni New Yorkban, amikor a férfi meglátta és odahívta az arra járó Finnt.

– Ne haragudj, Caitlyn, de egész nap hiába próbáltam elérni. Csak egy perc.

Még mielőtt a lány magához térhetett volna meglepetéséből, Finn máris ott ült vele szemben.

– Szia, Finn, akkor én megyek is, hogy ne zavarjak – emelkedett fel a székéről Cait.

– Nem, nem, maradj csak! – szólt rá Chris. – Nincsenek titkaink.

Így hát Caitlyn visszahuppant, s amíg a két férfi a forgatásról beszélgetett, ő a mobiltelefonján olvasgatta a híreket meg az e-mailjeit. Aztán egyszer csak azt hallotta, hogy Chris tőle is elköszön, s mire felnézett, már egyedül maradt az asztalnál Finn-nel. Kínos csönd telepedett rájuk – legalábbis ő úgy érezte.

Finn ellenben úgy festett, mint akinek ez a helyzet egészen természetes. Farmert és pólót viselt, s olyan jól nézett ki, hogy akár azonnal felléphetett volna egy zenés műsorban.

– Hogy s mint, Cait? – kérdezte fesztelenül. – Napok óta nem láttalak. – Azzal fogta a szendvicsét, és beleharapott.

A lány úgy érezte, kutyaszorítóba került. Most már semmiképpen sem hagyhatta magára Finnt, hogy egyedül egyen.

– Jól vagyok. És te?

– Én is – vont vállat a férfi. – Láttam, hogy ezen a héten te és Jason felkerültetek a Star Track címlapjára.

Ahogy te meg Naomi is, gondolta Cait, de fennhangon csak annyit mondott:

– Ezt akartad, nem?

– Én egy problémamentes forgatást akartam – sóhajtott fel Finn. – A médiacirkusz csak megnehezíti a munkámat.

– De hiszen a te ötleted volt, hogy Jason és én…

– Valójában Dolbyé volt.

– Akkor is bevált. A képek ártalmatlanok, viszont a cikknek köszönhetően beindult a pletyka.

– Pletyka volna csupán? Láttam a szerelmi jeleneteket. Süt belőlük az erotika. Az emberek azt hihetik, hogy talán valóban…

– Csak azok hihetik ezt, akik még sosem csókolóztak húsz centire a kamerától egy egész stáb jelenlétében. Nem éppen romantikus dolog.

– És hogy bírod ki?

Cait nem akart beszámolni az agyában önmagának vetített fantáziaképekről.

– Színésznő vagyok – felelte inkább. – De egyáltalán miért érdekel?

Finn újra megvonta a vállát, ami a végsőkig feldühítette a lányt.

– Hagyd már abba ezt a vállrángatást! Ha ennyire nem izgat, hogy mit mondok, minek beszélgetünk?

– Túl sok mindent magyarázol bele egy egyszerű mozdulatba.

– A mozdulatok nagyon fontosak. A színészmesterség első leckéje, hogy a testbeszéd fejezi ki a lényeget. Az emberek azt hiszik el, amit látnak, függetlenül attól, hogy mit mond vagy gondol valaki. És ez nemcsak a filmvászonra érvényes, hanem az életben is így van. A saját bőrömön tapasztaltam.

– Szegény Cait! Milyen keserű lettél!

– Persze. Hiszen annak idején a sajtóban megjelent fotók táplálták a lecsúszásomról szóló híreket. És az egyetlen dolog, ami a teljes bukástól megóvott, a szüleim befolyása volt.

– Már megint túlzol! Nem volt olyan nagy a baj. Vagy azt hiszed, nem szóltam volna, ha úgy vélem, hogy akár csak feleannyi problémád van, mint amennyiről az újságok írtak?

– Te észre sem vetted, mennyire kikészültem szakmailag és emberileg is. És legföljebb annyit szóltál, hogy megkérdezted, kérek-e még inni.

– Szóval ezért haragszol rám.

– Nem haragszom, de kemény leckét kaptam.

– Mi lenne az pontosabban?

– Nézd, Finn, az igazság az, hogy te voltál az én kábítószerem. És minél jobban szerettelek, annál inkább összezsugorodott körülöttem a világ, amíg már csak te léteztél számomra. Ha együtt voltunk, úgy éreztem, mindenre képes vagyok. Aztán lassan elveszítettem a barátaim megbecsülését… majd a szüleimét és végül a rajongóimét. Te pedig meggyőztél róla, hogy a probléma megoldása abban rejlik, ha még jobban élvezzük azt az életet.

– De hiszen jól éltünk.

– Igen – sóhajtotta Caitlyn. – És épp ezért volt olyan veszélyes a dolog. Meg szomorú is. Csak az érdekelt bennünket, hogy jól éljünk. Amikor pedig a sajtó úgy döntött, hogy ejteni fog, te elvittél egy hétvégére Baja Californiába.

– Azt hittem, segíteni fog, ha eltűnsz pár napra.

– Az segített volna, ha felfogod, hogy gondjaim vannak. Egy ilyen kirándulás, jó sok alkohollal fűszerezve, nem igazán győzhette meg az embereket, hogy valójában nem fenyeget egy elvonókúra.

– Emiatt voltál hát olyan ideges akkor éjszaka – tűnődött el Finn.

– Épp meghiúsult egy nagy reklámszerződésem, mert labilisnak és szakmailag alkalmatlannak tartottak, csakhogy téged ez nem érdekelt.

– Nem is tudtam róla.

– Nem is kérdeztél soha semmi ilyesmiről. Tökéletességig fejlesztetted a mások semmibevételének művészetét, és ez a te életedben remekül működik. Nekem viszont olyasvalakire lett volna szükségem, aki figyel rám.

– Szóval minden az én hibám?

– Dehogy. A saját ostobaságaimért én viselem a felelősséget, és meg is fizettem értük.

– A sógornőm szerint a hibáink tesznek minket azzá, akik vagyunk – bölcselkedett Finn. – És úgy tűnik, te most jól vagy.

– Ahogy te is. Nem vitatom, hogy sokat tanultam tőled, és szép időket éltünk át együtt. De ez nem azt jelenti, hogy semmit sem bántam meg.

– Na, végre elismered, hogy szép volt – mosolygott elégedetten a férfi.

– Csakhogy ennyi nem elég. Pompás dolog persze ezüsttálcán megkapni mindent, de a legtöbb embernek nincs ilyen szerencséje. És ez jól is van így. Elég a világnak egy Finn Marshall.

– Örülök, hogy szerinted egyedülálló vagyok.

Finn olyan utánozhatatlanul pimasz kedvességgel mosolygott a lányra, hogy neki minden mérge elszállt. Ennek a vitának úgysincs megoldása, gondolta.

– Kedvellek – mosolyodott el ő is. – Szinte nem is lehet nem kedvelni téged. Csak abban nem vagyok biztos, hogy magamat kedvelem-e, amikor veled vagyok. Ezt a dilemmát pedig a leginkább úgy oldhatjuk fel, ha távol tartjuk magunkat egymástól. – Azzal lesöpörte a morzsákat az asztalról, és felállt.

– Várj még! – érintette meg a karját Finn. – Akarod tudni, mire emlékszem Baja Californiából?

– Nem igazán – felelte Caitlyn, mert a férfi lágy hangjára az egész teste megborzongott.

Ám Finn nem ült fel a hazugságnak, és kimondta:

– Az a Cait, aki oda menekült velem, nem nézett körül folyton aggodalmasan, és nem hadakozott a sorsával. Mindent szeretett volna látni, megtapasztalni, átélni. És semmitől sem félt. Csodálatos teremtés volt. Neked nem hiányzik néha?

Szavai szíven ütötték a lányt. Tehát Finn is tudja. Gondosan elkészített álarcát a férfi most letépte, és felfedte mögötte a valóságos énjét. Még mindig átlátott rajta, és furcsa módon benne ez felébresztette a régi vágyat iránta. Mély lélegzetet vett.

– Nézd, bármilyen érdekes egy ilyen nosztalgiázás, nekünk most a jelenre kell koncentrálnunk.

– Akkor te se foglalkozz annyit a múlttal! Engedd el végre! Nem fontos már.

– Te könnyen beszélsz – vágott vissza Cait. – De engem több minden érdekel, mint az, hogy eztán is jól éljek.

– És azt hiszed, engem nem?

– Tudom, hogy nem.

Amikor látta Finn szemében a különös kifejezést, Cait már-már bánta a keménységét. De miért akar a férfi mindent egy vállrándítással elintézni? Mindegy, jobb, ha ő most visszavonulót fúj.

– Megyek sminkelni – mondta, és elsietett. Háta mögött mintha hallotta volna, ahogy Finn halkan felnevet.

5. FEJEZET

Cait lófarka vadul himbálózott, miközben nagy léptekkel igyekezett a sminkeshez. Nem kellett volna felidegesítenem, gondolta Finn. Az ilyesmi tényleg fölöslegesen rontja a munkakapcsolatukat. Egyszerűen távol kell tartania magát tőle. Persze nem olyan könnyű az!

Noha a lány vádjait most is igazságtalannak érezte, életében először valahogy zavarta a dolog. És szinte beleszédült, ha eszébe jutott, hogy Cait mellékesen azt mondta, szerette őt. Ráadásul a puszta jelenléte újra fellobbantotta benne a régi tüzet.

Furcsa. Eddig sosem kívánkozott vissza egy-egy régi szeretőjéhez. Vajon miért van Cait ilyen hatással rá? Mi több, valószínűleg a lány is azért kerüli vele a találkozást, mert ugyanazzal a titokzatos erővel küzd, amely egymáshoz vonzza őket. Látta, hogyan reagált, amikor ő megemlítette Baja Californiát. A külvilág számára persze remekül játssza a maga választotta szerepet: Caitlyn Reese, a komoly színésznő és megtért bűnös. De az álarc mögött micsoda energiák feszülnek benne! Nem kellene ennyire igyekeznie, hogy megfeleljen az elvárásoknak, és ő fel is fogja nyitni a szemét, bármenynyire nem tetszik ez majd a lánynak.

Erről eszébe is jutott még valami, ami nem fog tetszeni neki. Ránézett az órájára. Tíz perc múlva elkezdhet beöltözni. Nagy meglepetést tartogatott Cait számára.

Egy óra múlva Finn már tudta, hogy jól döntött.

– Te most viccelsz, ugye? – Caitlyn olyan gyilkos pillantást vetett a rendezőasszisztensre, hogy Chris valóban hátrahőkölt.

– Mi a baj, Cait? – kérdezte.

– Tényleg, mi a baj? – A katonai egyenruhába bújt Finn vigyorogva megigazította nyakkendőjét. – Van engedélyem a színészkamarától. Dolgozhatom akár producerként, akár színészként.

– Mióta lettünk amatőr társulat? – fordult a lány Chrishez.

Az asszisztens félrevonta kicsit, de Finn így is jól hallotta, mit mond.

– Ez csak egy aprócska szerep. És Finn állt már kamera előtt. – A naiv lélek azt hitte, Caitlynnek szakmai kifogásai vannak, eszébe sem jutott, hogy a probléma erősen személyes természetű.

– Csodás! – vágott egy gúnyos fintort Cait, és szorosabbra húzta a ruhája övét, amely így hihetetlenül karcsúnak mutatta a derekát. Aztán akkora lélegzetet vett, hogy mellén szinte szétpattantak a gombok.

A második világháború idejének divatja egyre jobban tetszett Finn-nek. Legalábbis a női ruhák, mert ő azért kicsit feszengett az uniformisban.

A jelenetben, amelyet Cait és a maga számára kitalált, ők csak statiszták voltak a háttérben egy kerti mulatság sok más vendége között, akik táncolnak és egymással csevegnek, miközben Jason és Naomi az előtérben egy indulatoktól fűtött párbeszédet ad elő.

Cait leült vele szemben egy kisasztalhoz az ünnepélyesen feldíszített sátor alatt. A táncparkett túloldalán egy zenekar szvinget játszott.

– Csak nem Alfred Hitchcocknak képzeled magad? – kérdezte gúnyosan a lány. – Felbukkansz a saját filmedben egy kámeaszerep erejéig?

– Hitchcock rendező volt.

– Tudom. Annál nagyobb egoizmus ez tőled, aki csak producer vagy.

– Csaaak? Nem te beszéltél épp annak az újságírónőnek arról, hogy milyen keményen dolgozom?

– Akkor még nem sejtettem, hogy ennyire hiú vagy.

– Ez nem hiúság, hanem ajándék a nagyapámnak.

– Mi lenne, ha inkább egy nyakkendővel lepnéd meg?

– Mindene megvan. Kivéve ezt a filmet.

Cait csupán a homlokát ráncolta össze erre, aztán amint a rendező jelt adott a kezdésre, előrehajolt, rákönyökölt az asztalra, és állát a kezéhez támasztva, kacéran rámosolygott Finnre. A férfi teste azonnal reagált. A fenébe is! Hiszen tudja, hogy ez csak játék!

– Társalognunk és flörtölnünk kell – emlékeztette Cait. – Vagy nem színész akartál lenni? – suttogta, és a szeme kihívóan csillogott.

Márpedig Finn soha nem tudott ellenállni a kihívásoknak. Ő is előredőlt, s tekintete bebarangolta a lány alakját.

– Nem kell színészkednem. Napok óta várom az alkalmat, hogy elmondhassam, milyen gyönyörű vagy. – Nem törődött vele, hogy Caitlyn pupillája rémülten kitágul, megragadta a kezét, és hüvelykujjával simogatni kezdte a tenyerét. – Milyen finom a bőröd! Emlékszem, mennyire jó volt a nyelvemmel végigkóstolni a testedet. Kíváncsi vagyok, most is olyan-e az íze, mint régen. És vajon most is úgy élveznéd? – Finn érezte, hogy a lány pulzusa felgyorsul, s látta, amint nyelvével megnedvesíti az ajkát. Mosolya merevnek hatott, de a szemében tűz lobogott. – Na, milyen színész vagyok?

Cait tekintete egy pillanat alatt megfagyott. Elhúzta a kezét, és a borospohara után nyúlt.

– Elég átlagos – felelte hűvösen.

Finn csodálta, amiért ilyen gyorsan visszanyerte az önuralmát. Mi tagadás, neki ez nehezebben ment.

– Te viszont nagyon kemény nő vagy – súgta.

– Ennyi!

A rendező hangja félbeszakította a társalgást, de amint elkezdődött a második felvétel, Cait újra előrehajolt.

– Flörtölnöd kell velem, és nem elcsábítanod. Tudod, a flört játék, a vadászat izgalmáról szól, míg a csábítás csak a végeredményről.

Korholó szavai egyáltalán nem illettek huncut nézéséhez, ami fölöttébb zavarba ejtette a férfit. Jóllehet tisztában volt vele, hogy Cait a kamerának játszik, de olyan valódinak tűnt minden! Túlságosan jól emlékezett még korábbi szerelmeskedéseikre ahhoz, hogy komédiázásnak tartsa az egészet.

– Te nem játszadozol, Cait. Nem szokásod. Épp a hitelesség, az autentikusság tesz olyan vonzóvá.

– Vonzó lennék? – eresztette le a szempilláit csábosan Cait.

– Hát persze. Ezért próbállak meg elcsábítani.

– Csakhogy én most Rebecca vagyok – nyitotta ki máris a szemét Caitlyn. – Te viszont nem vagy a filmbeli hős, úgyhogy nem kell elcsábítanod.

Finn férfiassága időközben majd szétfeszítette nadrágján a cipzárat. Be kellett végre vallania, amit eddig maga előtt is titkolt: őrülten kívánja ezt a nőt. Rég tudta ezt már a teste, csak az esze tiltakozott.

Jaj, miért kell Caitnek úgy mustrálgatnia őt, mint valami finom desszertet? Még jó, hogy körülöttük ott nyüzsög az egész stáb! Biztosan ezért hitte a lány, hogy most egy kicsit szórakozhat vele. Tényleg szórakozni akart? Érezni a vadászat izgalmát? Hát jó.

Finn babrálni kezdte az egyenruhája felső gombjait.

– De a szerepem szerint én most bevonulok. Talán soha többé nem élvezhetem egy nő szerelmét. Megtagadnál tőlem egy utolsó érintést? Egy utolsó csókot? Egy drága emléket, amelyet magammal vihetek a frontra?

– Szerintem épp elég nőtől kaptál már ilyesmit.

– Persze, valamikor tőled is…

Cait elfordította a tekintetét, de Finn még le tudta olvasni arcáról az érzéseit. Hát persze hogy mindenre emlékszik! És a távolságtartó szavak ellenére nagyon is szívesen gondol vissza az öleléseikre. Várta, hogy a lány mondjon valamit, ám ekkor újra felhangzott a rendező kiáltása:

– Ennyi!

Finn úgy vigyorgott, mint aki pontosan tudja, mennyire megkönnyebbült Caitlyn.

A lány körbenézett, és tekintete azonnal összetalálkozott Naomi gyilkos pillantásával. Csak nem féltékeny ez a liba? – latolgatta magában, de egyelőre nem ért rá azzal foglalkozni, miért is zavarja ez őt. Lélekben már a következő jelenetre készült.

– Naomi nem túl boldog – mormolta, miközben a kamerák újra dolgozni kezdtek.

– Sosem az – felelte Finn.

Cait titokban igazat adott neki, de nem akart rosszat mondani a kolléganőjéről.

– Akkor miért jársz el vele ide-oda? – kérdezte inkább.

– Mert én is csapatjátékos vagyok.

– Az mit jelent?

– Naomi hiú és bizonytalan, de a magam részéről vállalom a megállapodásunknak azt a részét, amelyik rám esik. Ahogyan te is.

Caitlyn egyre nehezebben tudott a felvételre koncentrálni, és most már végképp elveszítette a fonalat.

– Nem értem, mire célzol.

– Valahogy te is elviseled Jason hiúságát. Hogy csinálod?

– Igyekszem csak annyi időt tölteni vele, amennyit feltétlenül muszáj.

– Hát én is így vagyok Naomival.

– A fenébe is, Finn, tudom, hogy szemernyit sem érdekelnek mások érzései, de azért ez mégsem tisztességes. Naomi igazán nem a legjobb barátnőm, ennek ellenére úgy gondolom, nem fair, hogy kihasználod. Minden jel szerint kedvel téged, és nem szép tőled, ha meghagyod abban a hitben, hogy te is kedveled.

Finn arca váratlanul felderült.

– Te tényleg azt hiszed, hogy lefekszem vele?

– Miért? Nem?

– Te jó ég! Dehogy! Az én kapcsolatom Naomival pontosan megfelel a tiédnek Jasonnel.

Caitlyn nem is értette, miért érzi magát ettől nyomban boldogabbnak.

– Akkor elnézést kérek. Ettől függetlenül az a benyomásom, hogy ő ezt nem tudja. Ha ugyanis pillantással ölni lehetne, én már rég holtan hevernék itt, az asztal alatt.

– Dehogyisnem tudja! Csak féltékeny rád, bármit teszel.

Hamarosan sor került egy újabb jelenetre. Tulajdonképpen egyszerű beállításról volt szó, melyet Cait már korábban begyakorolt egy statisztával. Finn-nel kellett táncolnia, míg a Jason által alakított figura ki nem tépi dühösen a férfi karjából.

Odasétáltak hát a táncparketthez, ahol Cait idegesen Finn vállára tette az egyik kezét. Majdhogynem elállt a lélegzete. Már elfelejtette, mennyire izmos a férfi, s milyen forróság árad belőle. Hozzásimult, fejét a mellkasához támasztotta, s miközben ujjaik összefonódtak, benne feltámadtak a múlt emlékei, és megroggyant a térde.

– Minden rendben? – kérdezte halkan Finn.

– Igen, csak egy pillanatra elvesztettem az egyensúlyomat ebben az átkozott cipőben.

– Hát persze – mosolyodott el a férfi.

Mintha a jóisten is arra teremtette volna, hogy egyenruhát hordjon. Hihetetlenül szexi volt.

– Csapó, indul! – hangzott fel a kiáltás, s miután a körülöttük ácsorgó statiszták egyszerre megelevenedtek, ők is táncolni kezdtek.

– Ismerős érzés – mormolta Finn.

– Igen – nyögte Cait, de ennél többet nem tudott kipréselni magából, úgy összeszorult a torka. Lehunyta a szemét, és mély lélegzetet vett. Finn illata egészen betöltötte. Csodásan érezte magát, de valahol belül tudta, hogy nem lenne szabad átengednie magát ennek a hangulatnak.

Ajkába harapott, hogy a fájdalom visszazökkentse a valóságba. De hát ez a realitás is meglehetősen szürreális volt. Hiszen éppen a valóságos exével flörtöl, aki azt játssza a kamerák előtt, hogy a lehetséges új szeretője, miközben filmbéli kedvese, akit a valóságban ki nem állhat, úgy tesz, mintha az általa alakított nő viselkedése kihozná a sodrából. Mindezalatt egykori barátnője, akire a filmben a testvére szerepét osztották, megjátszott irigységgel figyeli új hódítását, ugyanakkor valóban féltékeny az ő igazi régi szeretőjére, aki viszont úgy tesz, mintha… Jaj, ez kibírhatatlan! Cait megrázta a fejét.

– Azért így egyszerűbb – szólalt meg Finn.

Cait felemelte a fejét, és ránézett. Ebben a történetben semmi sem egyszerű!

– Mire gondolsz? – értetlenkedett.

– Arra, hogy korábban már csináltunk ilyet. Hogy is hívják ezt? Módszerszínjátszás?

– Hívhatod Sztanyiszlavszkij-módszernek is. Mély azonosulást jelent a megformált karakterrel, és támaszkodni kell közben az érzelmi memóriára, vagyis föl kell idézni a múltban már megtapasztalt élményeket. Így lesz az alakítás hiteles.

– Akkor tényleg kár, hogy nem csábíthatlak el. Nagyon hitelesen csinálnám!

Bizonyságképp Finn szorosabban magához húzta a lányt, akinek ölét azonnal elöntötte a forróság. Szerencsére hallotta a rendező utasítását, s felkészülten várta, hogy Jason keményen megragadja a könyökét, és szinte kitépje Finn karjából. Finn megdermedt egy pillanatra, de azért elengedte. A két férfi egy darabig sötét arccal méregette egymást, aztán Jason elvonszolta a lányt.

Caitnek nem esett nehezére, hogy eljátssza az összezavarodott Rebeccát. S noha a forgatókönyvben semmi ilyesmi nem szerepelt, hátranézett a válla fölött.

Finn boldogtalanul ácsorgott a táncparketten. Cait persze nem sejthette, de a férfi görcsös testtartása is valós érzelmeket tükrözött. Csak most jött rá ugyanis, milyen veszélyes játékot folytatnak ők ketten.

Későre járt. A hosszú, fárasztó nap után Finn tudta, hogy legjobb lenne hazamennie, aztán lezuhanyozni és beesni az ágyba.

Minden normális ember ezt tenné, gondolta, de hát ő a bátyjai szerint gyakran úgy viselkedik, mint egy idióta. És most itt a remek alkalom, hogy bebizonyítsa, igazuk is van.

Cait bérelt lakásától egytömbnyire leállította motorkerékpárját, és gyalog tette meg az utat a házig, lehetőleg kikerülve a lámpák fényét. Bár Cait nem panaszkodott a paparazzók zaklatása miatt, ettől ő még nem érezte teljes biztonságban magát. Ebben a pillanatban végképp nem kívánt volna találkozni a sajtó valamely képviselőjével. Még akkor sem, ha a stáb tagjai közül többen szintén itt találtak maguknak szállást, vagyis az ő látogatását nem okvetlenül Caittel hozták volna kapcsolatba.

Producerként ismerte a kapunyitó kódot, s különösebb gátlás nélkül azt használta ahelyett, hogy a lánytól kért volna bebocsátást. A lakás elé érve aztán becsöngetett, és várt. Nagy sokára nyílt az ajtó, bár csupán résnyire.

– Finn, tényleg nagyon késő van – mondta köszönés helyett a lány.

– Tudom.

– Fáradt vagyok.

– Látom.

Cait az ajkába harapott. Ahhoz képest, hogy fáradtnak mondta magát, nagyon is ébernek tűnt. Miután lesminkelt, előragyogott természetes szépsége, és festék nélkül a szeme is világosabbnak hatott. Haja lágy, vörösarany hullámokban keretezte az arcát. Túlméretezett pólót viselt, rajta a londoni metró képével, mellbimbói átsejlettek a vékony anyagon. Finn-nek erősen uralkodnia kellett magán, hogy ki ne nyújtsa utána a kezét.

Cait egyik lábáról a másikra állt, végül nekidőlt az ajtófélfának.

– Miért jöttél ide?

– Tudod te azt.

A lány meg sem rezdült, arcán sem rémület, sem harag nem látszott. Arról, hogy egyáltalán felfogta a férfi szavait, csupán lélegzetének felgyorsulása árulkodott.

– És miből gondolod, hogy beengedlek?

– Abból, hogy te is akarod.

– Hihetetlen, milyen pimasz vagy – csóválta meg a fejét Cait.

Finn előrelépett, és fölemelte a lány állát, hogy a szemébe nézhessen.

– Nem pimasz, csak őszinte – felelte. – Soha nem hazudtam neked, és nem vittelek bele semmibe, amit ne akartál volna magad is. De ha most tévedek, csak szólj, és máris elmegyek.

Cait olyan sokáig hallgatott, hogy a férfi már azt hitte, valóban félreértette a helyzetet. Aztán a lány hirtelen szájára szorította az ajkát.

Finn megmerevedett. Noha pontosan ezért jött ide, hiszen ez volt az elmúlt napok növekvő feszültségének logikus következménye, Cait puha szájának érintése áramütésként hatott rá. Lassan átfogta két kezével a lány arcát, s miután Cait ajka szétnyílt, szájába csúsztatta a nyelvét.

A lány megborzongott, majd belekapaszkodott Finn karjába, s hagyta, hogy a férfi betolja a lakásba. Még segített is neki, amikor a lábát Finn csípője köré fonta, s olyan lendülettel rúgott bele az ajtóba, hogy az hangosan becsapódott.

Semmit sem változott, gondolta Finn, s egyre jobban élvezte a lány vad csókjait. Úgy érezte, megőrjíti a vágy, körülötte összezsugorodott a világegyetem, s már csak erre a szenvedélyes nőre figyelt, akit végre a karjában tarthatott.

Nem fogunk eljutni a hálószobáig, suhant át az agyán, de végül még a nappali heverőjéig sem értek el. Szinte eszét vették Cait érintései, minden önuralmát elvesztette, s hagyta, hogy a lány lenyomja a szőnyegre. Aztán Cait egy érzéki mozdulattal fölé kerekedett, lábával átkulcsolta az övét, s miközben lihegve a mellkasának feszült, elhomályosult tekintettel nézett le rá.

A férfi forró teste, meghitt ölelése Caitlynben elemi erővel lobbantotta fel a vágyat. Az utóbbi napok eseményeit hosszú előjátéknak érezte, s már alig várta a beteljesülést. Tudta azonban, hogy Finn nem szereti az elkapkodott, gyors meneteket, ezért feltérdelt, s kihívóan lassú mozdulatokkal megszabadult a pólójától. A férfi végigcsúsztatta kezét a csípőjén, a derekán, majd a melléhez érve körözni kezdett hüvelykujjával a megkeményedett bimbók körül.

Cait felnyögött. Ő is érezni akarta tenyere alatt a férfi bőrét, ezért felhúzta rajta a pólót. Amikor látta, hogy Finn felsőtestén még feszesebbek, még kidolgozottabbak lettek az izmok, kicsit elszégyellte magát, amiért ő az utóbbi években felszedett pár kilót. De amint a férfi felült, hogy áthúzza a fején és messzire hajítsa pólóját, majd mindkét karjával magához szorította, egy csapásra elillant minden kételye. Nyelvével végigsimította Finn nyakát, s az ismerős ízek és illatok újra felidézték benne régi ölelkezéseik emlékét.

Mekkora őrültség, hogy most megint itt tartanak!

És mennyire elkerülhetetlen!

Abban a pillanatban, amikor kiderült, hogy Finn a projekt vezetője, ő már tudta, hogy ez így lesz.

Ekkor Finn a hátára fordította, s amint ajka összezárult a mellbimbóján, benne minden gondolat helyét az érzések vették át. Feltartóztathatatlan és lenyűgöző érzések.

Finn pontosan azokon a helyeken kényeztette, amelyekről jól tudta, hogy a legérzékenyebbek, ő pedig kénytelen volt összeszorítani a száját, hogy föl ne kiáltson. Amint a férfi nyelve a combjai közé siklott, és testének legrejtettebb zugait kezdte felkutatni, számára már nem volt visszaút, egyenesen a paradicsomba repült.

Egy idő múlva, miután legalább annyira összeszedte magát, hogy a szemét újra ki tudta nyitni, látta, hogy Finn a lába közt térdel, és épp egy óvszert helyez föl magának. Szeme sötéten ragyogott, s úgy tűnt, már ő sincs messze a csúcstól. A mosolya azonban édes ígérettel volt tele, s miközben végighúzta a kezét Cait belső combján azt kérdezte:

– Ugye itt vagy még velem?

Válasz helyett Cait megragadta és a megfelelő helyre vezette Finn kemény hímtagját. Azt sem tudta volna megmondani, melyikük sóhajtott föl előbb. Tér és idő egybeolvadt számára, amikor a férfi kínzó lassúsággal beléhatolt. Csípőjük szorosan összetapadt, s Cait érezte a férfi minden szívdobbanását. Finn összefonta ujjaikat, fejét a lány nyakába temette. Tökéletes, maradéktalan közelségbe kerültek egymáshoz. És ezt az élvezetet is tovább fokozta a férfi, amikor felkönyökölt, és mozogni kezdett benne. Cait úgy érezte, semmi más nem számít már a világon.

6. FEJEZET

– Meg fogsz egyszer ölni, Cait – mormolta Finn a lány fülébe, aztán legördült róla, és kinyújtott karral elterült az ágy közepén.

– Nem, mert te előbb készítesz ki engem – nevetett fel Caitlyn. – De az biztos, hogy legalább boldogan halok meg.

Többszöri, hosszú szeretkezések után jutottak el végre a hálószobába. Cait erotikus varázsának fogságában a férfinak csak nehezen tisztult ki az agya. Tulajdonképpen elégedettnek és kimerültnek kellett volna lennie, de a vágy, hogy megérintse a lányt, még mindig elevenen élt benne. Mintha egyszerre akarná pótolni az elveszett időt.

Caitlyn felült, megfogta az ágy mellett álló vizespalackot, és ivott belőle egy kortyot. Finn-nek csak ekkor tűnt fel a könyökén egy seb, amelyet még nem ismert.

– Hát ez meg honnan van?

– Emlékszel még arra az éjszakára a Sunsetben? Volt ott egy fotós… Hát persze, gondolta Finn. Épp el akarták hagyni azt a klubot, amikor egy paparazzo útjukat állta. A fényképezőgép villanása úgy elvakította a lányt, hogy megbotlott, és elvágódott. Csúnya baleset lett belőle, mivel Cait a járda peremének ütötte a hátát, és megsebesült a karján. Másnap a pletykalapok tele voltak a róluk készült képekkel: ahogy a lány a földön feküdt, és ahogy ő nekiment a fotósnak. Kis híján le is tartóztatták, és az ezzel együtt járó felhajtás valóságos médiabotránnyá dagadt.

– Igen, de akkor nem volt ilyen forradásod.

– Csak később derült ki, hogy eltört a karom. Nem forrt össze rendesen, ezért újra el kellett törni. Akkor tettek bele az orvosok valami szegecset, amiatt van a forradás. – Cait elmosolyodott, és odakucorodott a férfi mellé. – Emlékszel még arra az internetes újságíróra, aki folyton „önpusztítással” vádolt minket? Na, hát ez a sebhely bizonyítja, mennyire igaza volt. Tulajdonképpen csoda, hogy ennyivel megúsztam.

Finn-nek egyáltalán nem volt kedve viccelni. Lelkifurdalás gyötörte, és utálta ezt az érzést.

– Fogalmam sem volt róla, hogy ilyen csúnyán megsérültél.

– Nem számít. – A lány újra felült, és elkomolyodott. – Nem teszek neked szemrehányást emiatt. Mindenkit érhet baleset.

– De minden más miatt azért csak haragszol rám?

– Hát persze! – vágott mókás fintort a lány. – Elismerem a magam felelősségét, de ahhoz is jogom van, hogy mérges legyek rád.

– És annak mi értelme? – kérdezte Finn, miközben végighúzta kezét a lány hátán, fenekén.

– Semmi. Sosem tudtam jól dönteni veled kapcsolatban – sóhajtott nagyot a lány. – Most viszont… Azt hiszem, ideje, hogy elmenj.

– Tessék? – Finn úgy érezte, mintha nyakon öntötték volna egy vödör jeges vízzel.

– Holnap mindketten dolgozunk, és ki kell aludnunk magunkat. Azonkívül nem akarom, hogy bárki meglásson.

Ez már Finn-nek is megfordult a fejében, de Cait selymes bőrének vonzása erősebb volt minden logikánál.

– Viccelsz? – rázta meg a fejét. – Csak nem szégyelled magad?

– Egyszerűen nincs kedvem foglalkozni a következményekkel. Épp elég dráma zajlik a forgatáson, nem kell ezt az egészet valami szappanoperává változtatnunk.

Finn tudomásul vette, hogy a lány megkerülte a kérdést, és nem szólt semmit. Cait fölkelt, belebújt a pólójába, aztán kinézett a folyosóra. Egy perc múlva visszajött, s a férfi ruháit letette az ágyra.

– Te most kidobsz engem? – nézett rá Finn.

– Nem egészen így van – mosolyodott el halványan Cait. – Csak bátorítalak a távozásra.

– Olyan olcsónak és közönségesnek érzem magam egyszerre.

– Te kopogtál be egy kalandért az ajtómon.

– Ez nem egyszerűen… – A férfi elnémult.

– Mi másért jöttél ide az éjszaka közepén? – nézett rá Cait felvont szemöldökkel.

Finn bármit megadott volna egy jó válaszért, amellyel elűzheti a lány arcáról ezt a kifejezést. De végül csak némán a ruháiért nyúlt, és felöltözött. Cait nem lökte ki épp az ajtón, de nem is búcsúzott tőle hosszasan, s mire ő leért a lépcsőn, már minden villanyt eloltott.

Hosszú, forró nap várt a stábra. Mindenki ingerült és feszült volt. Cait fejfájásra hivatkozva visszavonult a lakókocsijába, s megkérte a rendezőasszisztenst, hogy szóljon neki, ha sor kerül a következő jelenetre.

Végigdőlt a heverőn, hogy megpróbáljon aludni egy kicsit, ha már előző éjjel is emiatt tessékelte ki Finnt.

De vajon okos döntés volt-e egyáltalán beengedni őt? Nem. Hiszen egész kapcsolatuk híján volt az értelmes döntéseknek. Ám az emlékek még most is mosolyt csaltak az arcára. Persze a szex mindig komplikálttá teszi a dolgokat. Épp amikor már azt hitte, végre megtalálta önmagát, Finn háromévi munkáját romba döntötte egyetlen csókjával. Ami azt jelenti, hogy valójában ő egy csöppet sem változott.

Tegnap éjjel valami újra feltámadt benne, és megkísértette, ezért is sietett kituszkolni Finnt. Még szerencse, hogy a férfi nem tanúsított nagyobb ellenállást. Nehéz lett volna sokáig tartania magát az elhatározásához. És valószínűleg jobban is aludt volna mellette, mint egyedül. Finn mellett különben is minden jobban ment. Csakhogy hosszú távon nem minden jó, ami pillanatnyilag annak tűnik.

– Tizenöt perc, Caitlyn!

A kopogás és a rendezőasszisztens hangja felriasztotta töprengéséből. Nagyot sóhajtott. Nem kellene olyan komolyan vennie a történteket. Sok ember tér vissza a régi szeretőjéhez egy kis szórakozás kedvéért. Végtére is ő felnőtt, önálló ember, akit nem rázhat meg ennyire, hogy ismét közel került Finnhez. Tartania kell magát az eredeti tervéhez.

Megkönnyebbülten indult a forgatás helyszínére, ám elszántsága legföljebb öt percig tartott. Egészen pontosan addig, amíg meg nem látta Finnt és a rendezőasszisztenst, amint komoly beszélgetésbe mélyednek épp két méterre attól a helytől, ahol neki a következő jelenetre kellett várnia. Miközben kibújt a fürdőköntöséből, még azt a hibát is elkövette, hogy a férfira nézett.

Finn mosolya ismerős és biztató volt, szeméből annyi melegség sugárzott, hogy Cait komolyan kibillent a lelki egyensúlyából. És csak még inkább nyugtalanította, hogy valami csodás boldogságérzés járta át minden porcikáját.

A fene vigye el ezt az egészet!

Finn kicsit ostobának érezte magát, ahogy az irodaként szolgáló lakókocsi ablakából Cait lakókocsiját bámulta. A stáb már rég összepakolt, Cait azonban még nem tért vissza a szálláshelyére. Bérelt autója is itt parkolt még, vagyis a városba se ment be. De akkor hol lehet? Néhány más lakókocsiban égett még a lámpa, ám az övé egészen sötét volt.

Finn újra a képernyőjén sorakozó e-mailekre koncentrált, s amikor egy idő után fölnézett, látta, hogy a lány lakókocsijának ajtaja becsukódik, majd hamarosan a fények is felgyulladtak bent. Nem tétovázott. Kikapcsolta a számítógépét, gyors léptekkel odament, és benyitott.

– Te vagy az? Mi újság? – nézett föl Cait, és még azt sem nehezményezte, hogy a férfi elfelejtett kopogtatni. Haját laza lófarokba kötötte, szűk pólót, kirojtosodott, nyűtt farmert viselt, s összességében olyan benyomást keltett, mint egy diáklány, amit a válláról lelógó régi bőr hátizsák is megerősített.

A férfiban fellobbant a vágy, amely már egész nap ott bujkált a tagjaiban. Legszívesebben azonnal rávetette volna magát Caitlynre, másfelől meg szerette volna minél tovább élvezni a várakozás izgalmát.

– Sokáig itt maradtál – szólalt meg.

– Te is… De most már tényleg szeretnék egy forró fürdőt venni, és meginni egy pohár jéghideg sört, úgyhogy…

Finn azonban nem zavartatta magát. Leült a heverőre.

– Miért vagy olyan ideges? Valami nincs rendben?

– Semmi, amivel ne boldogulnék – mondta a lány, és letette a hátizsákot, majd lehuppant a heverő másik végébe.

Finn nem tudta, hogyan reagáljon erre a közönyös viselkedésre. Cait tegnap kitette a szűrét, ma pedig messziről elkerülte, s egyáltalán úgy tett, mintha semmi sem történt volna köztük. Még az sem volt biztos, hogy színészkedik-e, vagy őszinte.

– Sokáig fog tartani? – kérdezte a lány, aztán felállt, és a hűtőszekrényhez sétált. Szavai kizökkentették Finnt a gondolataiból.

– Micsoda? – kapta föl a fejét.

– Hát az, amiért most itt vagy.

Tényleg, miért is jött ide? Na persze, a teste nagyon is tudta a választ, de az esze mást súgott. Hm. Furcsa. Még sosem voltak ennyire ambivalens érzései. Ilyen idegesítő zűrzavart is csak Cait tud kelteni benne.

– Nem tudom – felelte. – Lehet, hogy sokáig tart. Miért?

– Mert akkor kinyitom ezt itt. – Cait felmutatott egy sörösüveget. – Kéred a felét? Londonban egy időre teljesen lemondtam az alkoholról. Az összes jóakaróm, aki folyton aggódott az „alkoholproblémám” miatt – kezével idézőjeleket rajzolt a levegőbe –, örülni fog, ha meghallja, hogy három év alatt legföljebb egyszer voltam kicsit becsípve.

– Szóval az elvonókúráról szóló hírek…

– Nem igazak. – Cait egy kávéscsészébe öntötte a sör felét, és az üveget odanyújtotta a férfinak. – Amikor mindent magam mögött hagytam, a szüleimet, a médiát… – Megakadt, és elfordította a tekintetét.

– Engem?

A lány elgondolkodott, aztán bólintott.

– Elmúlt a stressz, és egészségesebb utakat találtam a feszültség oldására. Meditációjóga… – Elhallgatott, amikor a férfi fölnevetett. – Mi van?

– Egy kaliforniai lánynak Londonba kell mennie, hogy fölfedezze a meditációt és a jógát?

– Egy darabig még vegetáriánus is voltam – mosolyodott el végre Cait. – De a sült szalonna visszahódított. Azt hiszem, csak a brit szalonna miatt tíz fontot híztam.

– Jól áll neked. – Finn végigpásztázta tekintetével a lány testét, mire ő elvörösödött. – De tényleg.

Cait kibújt a cipőjéből, és sóhajtva elhelyezkedett a heverőn.

– Az egyik asszisztensnő említette, hogy a bátyád meg a felesége holnap eljátszik egy kisebb szerepet.

Finn az asztalra tette a sörösüveget, és ölébe emelte Cait lábát, majd hüvelykujjával masszírozni kezdte a talpát, éppen úgy, ahogy a lány szerette.

– Ethan meg Lily statisztaként a háttérben marad. És ettől ez még nem lesz amatőr film, ne izgulj!

– Azt hiszem, bocsánatot kell kérnem tőled. Nagyszerű munkát végeztél – mondta Cait, és ez annál is nagyobb örömmel töltötte el Finnt, mivel a lány meglehetősen fukarul bánt a dicsérettel. – A kérdésem azonban továbbra is az, hogy mennyiben lesz ez a film egyfajta családi találkozó.

– Mint már meséltem, a Folly ajándék a nagyapámnak. Az pedig, hogy az unokái is szerepelnek benne, külön meglepetés.

– Tényleg kedves ötlet. És most már azt is értem, miért vagy folyton jelen a forgatáson.

– Talán mert ez az egész egy nagy majomcirkusz?

– Nem – rázta meg Caitlyn a fejét. – Mert a film olyasmi, amivel a bátyáid nem tudják megajándékozni a nagyapátokat.

Ez a következtetés mellbe vágta Finnt. Soha nem hallgatta el, hogy számára személyes okokból fontos ez a projekt, de a testvéreiről egy szót sem szólt. Caitnek viszont mindig sikerült mélyebbre látnia a lelkébe, mint amennyire azt ő szerette volna. De hogy csinálja?

– Ó, rajtam kívül biztosan nem jön rá senki – nyugtatta meg a lány, mintha csak olvasna a gondolataiban. – Én azonban tudom, milyen fontosak neked a nagyszüleid.

– És honnan tudod?

– Sokat beszélsz, amikor berúgsz – kuncogott Cait. – A családod mindig is a kedvenc témád volt, én pedig tudok a sorok között olvasni. A két bátyád a birtok közelében lakik, szakmai tekintetben a nagyapád nyomdokaiba léptek. De filmet csak te adhatsz neki. Csodás ötlet, és számomra megtiszteltetés, hogy részt vehetek a megvalósításában. – Fölemelte a csészéjét, és vicces tósztot mondott: – Igyunk a családodra! Tegyük őket büszkévé a fekete bárányra!

– És a te családodra! – vette a lapot Finn, és szintén megemelte a sörösüvegét. – Merthogy te is szívesen fecsegsz néhány pohár után. Azt hiszed, nem tudom, hogy bizonyítani akarsz a szüleidnek? Mindig is erre vágytál, és ezen mit sem változtatott az, hogy elmentél Angliába. Sőt egyesek szerint épp ezért jöttél vissza.

A lány szája széle megrándult.

– Oké. Akkor igyunk arra, hogy végre mindketten meg akarunk felelni a velünk szemben támasztott elvárásoknak! Legyen sikerünk!

– Tulajdonképpen nem azért jöttem, hogy családi sztorikat melegítsünk föl – mondta a férfi.

– Gondoltam. – Cait behúzta a lábát, átkulcsolta, és állát a térdére támasztotta. – S bár nagyon csábító a ki sem mondott ajánlatod, nem lenne okos dolog.

– Miért? – kérdezte Finn kissé sértődötten a visszautasítás miatt.

– Nem lenne fair, ha mankónak használnálak.

– Szerinted én mankó vagyok?

– Nehéz volt újra megtalálni a helyemet itthon. Nehezebb, mint hittem. De a magam erejéből kell talpra állnom, és nem támaszkodhatom rád.

– Túl szigorú vagy magadhoz, ahogy mindig is az voltál. Nem kellene ennyire igyekezned, hogy megfelelj mások elvárásainak. Három éve ez majdnem tönkretett. Ha már visszajöttél, diktáld te a feltételeket, különben ugyanoda jutsz, ahol az elutazásod előtt tartottál.

– Mióta vagy ilyen nagy tudósa az emberi léleknek?

– Nem az emberi léleknek, csak a tiédnek.

Némi hallgatás után Cait egészen halkan megjegyezte:

– Lehet, hogy tévedtem.

– Ezzel általában véve egyet is érthetnék, mivel szeretem, ha elismerik, hogy igazam van, de most a társalgás kedvéért arra kérlek, fejezd ki magad egy kicsit pontosabban.

– Egyszer azt mondtam, soha nem voltunk barátok… most viszont kezdem azt hinni, hogy valamilyen furcsa módon mégis azok voltunk.

– Vagyunk – helyesbített a férfi.

– Barátok… némi bónusszal? – csipkelődött Cait.

– Soha nem csaptalak be, és nem fogom most elkezdeni.

– Tudom. Talán ezért is jelentesz olyan nagy veszélyt számomra. Az őszinteség brutális is lehet, de mindenképp üdítő. És hosszú távon sok mindent egyszerűvé tesz. – Caitlyn felnevetett. – Nem marad helye a félreértésnek. – Aztán váratlanul feltérdelt, majd a férfi ölébe ült. Egyik kezét az arcára tette, és hüvelykujjával könnyedén végigsimított a száján. – Még mindig úgy gondolom, hogy ez…

– Ne gondolkozz annyit! Egyszerűen vedd el, amit akarsz!

Finn látta, ahogy a lány mosolyog, miközben hozzáhajol és megcsókolja. A vágy még mindig átjárta a testét, de a kínzó sóvárgás eltűnt, és valami más költözött a helyére. Kissé reszkető kézzel magához szorította Caitlynt.

Vedd el, amit akarsz? Ó, bárcsak tudnám, mit akarok! – vívódott a lány. Ha Finnről volt szó, összemosódott benne a jó és a rossz, a helyes és a helytelen. Érintései nyomán bizseregni kezdett a bőre, minden idegvégződése reagált a becézésekre. Elbűvölve figyelte a férfi izmainak játékát, miközben lehúzta róla a pólót. A válla elég szélesnek tűnt ahhoz, hogy a világ minden gondját magára vegye, s most azt ajánlotta neki, hogy minden kötelezettség nélkül rá támaszkodhat.

Finn eközben a lány nadrággombjának szentelte figyelmét, s lehúzta a cipzárt. Aztán mindkét keze besiklott a farmer alá. Ugyanakkor érzékien végighúzta a nyelvét Cait kulcscsontjától a nyakáig, s miután a lány félrehajtotta a fejét, torkán kezdte becézgetni a finom bőrt. Caitlyn előbb a férfi mellkasát simogatta, majd a hasát, s végül ujjai elérkeztek a nadrágövhöz. Amikor aztán merev péniszét kezdte cirógatni, Finn felnyögött.

A lány magában átkozta a keskeny heverőt, s hogy nem tud egyszerűen megszabadulni szűk farmerétől. Lecsúszott a férfi öléből, és lehúzta magáról a nadrágot meg a bugyit.

Finn szintén levetkőzött, aztán újra visszaült, s kinyújtotta a kezét Cait felé. Ő pedig hagyta, hogy magához vonja. Térdét a férfi lábától jobbra és balra föltette a heverőre. Mélyen egymás szemébe néztek, aztán a lány öle befogadta Finn vágyának ágaskodó bizonyítékát.

Homlokuk összeért, s mozdulatlanul élvezték a pillanat gyönyörűségét. Nemsokára Cait érezte, hogy a férfi keze megragadja a csípőjét, és átadta magát az érzékek örömének. Utolsó gondolata az volt, hogy akár helyes, akár nem, amit tesznek, mindenképpen őszinte. Ezt akarta, és boldoggá tette, hogy elveheti, amit Finn kész megadni neki.

Másnap Cait nem értette, mitől olyan felszabadult és könnyű. Mintha feloldódtak volna benne a sok éve tartó görcsök. Egy cinikus hang azt súgta, hogy az előző esti orgazmusok tették ilyenné, de hát a szex nem általános csodaszer. Még Finn-nel sem az.

Ennél sokkal több történt. Az egész közérzete megváltozott. A hőség elviselhetőbbnek tűnt, Naomi dühkitörései sem izgatták, Jason felfuvalkodottsága pedig egyenesen szórakoztatta.

Valami köze mégiscsak volt mindennek Finnhez. Miután az éjjel elváltak egymástól, ő még órák hosszat töprengett. Rájött, hogy nemcsak a nyilvánosság előtt kell visszaszereznie a megbecsülését, de saját magának is meg kell bocsátania a múltját, és békét kötni az akkori énjével. Hosszú időbe telt, de végre megtalálta önmagát.

– Miss Reese?

Caitlyn fölnézett. Egy sötét hajú, fiatal nő közeledett felé. Öltözéke után ítélve a stábhoz tartozhatott, ám rendes körülmények közt a statiszták nem mozoghattak szabadon a forgatás helyszínén.

– Lily Marshall vagyok – mutatkozott be az ismeretlen.

– Maga Finn sógornője – bólintott Caitlyn.

– Igen. Finn és a férjem, Ethan ott várnak.

Cait a mutatott irányba nézett, és látta, hogy a két férfi jókedvű beszélgetésbe mélyed. Bármennyit panaszkodott is Finn a bátyjaira, nyilvánvaló volt, hogy Ethannel jól kijön.

– Nem akar leülni? – kínálta fel a mellette álló széket Lilynek.

– Nem szeretnék zavarni – rázta meg a fejét a fiatal nő. – Csak annyit akartam mondani, hogy csodálom a játékát. Láttam Londonban az Othellóban. Fantasztikus Desdemona volt. El is sírtam magam. – Szavaiból őszinteség és becsületesség áradt, ami megkönnyítette Caitnek a beszélgetést.

– Köszönöm – mondta. – Foglaljon mégis helyet! Jólesne a társaság. Mióta házasok Ethannel?

– Több mint egy éve – felelte immár a felkínált széken ülve Lily. – Brady, a legidősebb testvér karácsonykor nősült, ily módon aztán Finn nagy nyomásnak van kitéve.

Finn és a nősülés?! Caitlyn majdnem felnevetett. Ráadásul azt a családja is biztosan sejti, hogy Naomi nem lesz befutó.

– Finn hajlamos, hogy azt tegye… – kezdte, de megakadt.

– Amihez épp kedve van – fejezte be a mondatot Lily.

Hangjából némi bosszankodást hallott ki Caitlyn. Lehet, hogy van valami feszültség a Marshall családban, amiről neki fogalma sincs? Pedig Finn most is olyan oldottnak tűnik, ahogy a bátyjával beszélget, de hát a látszat néha csal. Mindenesetre ő semmiképpen nem élezheti a helyzetet.

– Maguk jól kijönnek egymással? – vetette fel óvatosan.

– Dehogy! – tiltakozott Lily a félreértett feltételezés ellen. – Vagyis hát igen… mint barátok. Finnt nem lehet nem szeretni.

– Ez igaz. – Caitlyn már nem szívhatta vissza, noha egy ilyen megjegyzés természetesen az ő szájából egészen másként hangzott.

– Nagyon nehéz magának? – Lily aggódásából semmi sem emlékeztetett arra az újságírói sóvár kíváncsiságra, amely piszkos történetekre volt kihegyezve, s amelyet Cait olyan jól ismert.

– Mire gondol? – kérdezte.

– Arra, hogy nehéz-e Finn közelében lennie, tekintettel…

Nos, erre Caitnek kész válasza volt, csak fel kellett elevenítenie, amit pár napja egy interjúban is elmondott.

– Mindenkinek vannak exbarátai vagy -barátnői, és ebben a szakmában elég valószínű, hogy előbb-utóbb összefutunk valahol. Egyszerűen nem szabad megengedni, hogy a személyes problémák kihassanak a munkára.

– Emlékszem, miket írtak az újságok, amikor maguk még egy pár voltak.

Remek! – gondolta fanyarul Caitlyn, és csak akkor vette észre, hogy ezt hangosan is kimondta, amikor Lily felnevetett.

– Higgye el, én vagyok az utolsó ember ezen a világon, aki bárkit elítélne anélkül, hogy ismerné a dolgok hátterét! Ezért is értjük meg annyira egymást Finn-nel. Ő ugyanígy gondolkodik.

– Jól ismerheti – jegyezte meg Cait, és igyekezett a féltékenység lopakodó árnyékát elűzni magától.

– Ő volt az egyetlen, aki megbízott bennem a visszás körülmények ellenére. Sokkal tartozom neki.

– Nem Ethannek?

– Finn védett meg Ethannel szemben. De ez hosszú történet – legyintett Lily. – A lényeg, hogy Finn csodálatos ember, és én szeretném őt boldognak látni. Messzire jutott, az út egy része azonban még előtte áll. Szeret álarcot viselni a nyilvánosság előtt, ami engem aggaszt, de hát maga is ismeri, biztosan érti, mire célzok.

Vagyis Lily egyáltalán nem abból indul ki, hogy Finnt Naomi érdekli, világosodott meg Cait. Nem, a helyzet ennél is rosszabb. Azt hiszi, hogy ő érdekli a férfit.

– Túl sokat feltételez rólam. Finn meg én…

– Úgy érzem, Finn elmulaszt valamit – vágott a szavába a másik nő. – Olyan sokáig rejtőzködött, hogy attól tartok…

Valaki ekkor Lily nevét kiáltotta, pedig Cait szívesen megtudta volna, hogyan látja a férfit valaki, aki közelről ismeri, de nem szerelmes belé. Mindegy, talán jobb is így, hiszen ő maga sem akart jobban kitárulkozni.

– Sajnálom, ha zavartam – állt fel Lily, és Ethanre nézett, aki odaintegetett neki. – Mindenesetre jó volt megismerkedni magával, és remélem, látjuk még egymást.

– Én is remélem, Lily – udvariaskodott Cait, noha aligha tartotta valószínűnek, hogy ők még egyszer találkoznának.

A fiatalasszony csatlakozott a férjéhez, aki nyomban a karjába zárta, Caitlyn pedig biztos lehetett abban, hogy a társalgás ezután egy darabig róla szól. Legalábbis erre következtetett abból, hogy azok hárman időnként rá pillantottak. Végül Finn homlokráncolva Lilyre meredt, mire Ethan testvériesen hátba verte, és mindenki nevetni kezdett.

Lily kedves nő, állapította meg magában Cait, de valószínűleg téved. Finn ugyanis a leggondtalanabb és legboldogabb ember a világon. Óriási öntudattal rendelkezik, s ha valami nincs rendjén, azt egy vállrándítással elintézi. De miért is ne lenne boldog? Hiszen semmi sem hiányzik az életéből.

7. FEJEZET

A hangos kopogás az ajtón, aztán a telefon csöngése csak egyet jelenthetett. Vagyis tulajdonképpen kettőt: Ethant és Bradyt.

Finn lekászálódott az ágyról, és a farmere után nyúlt, amely még mindig a földön hevert, ott, ahová tegnap a Caittel töltött újabb forró éjszaka után ledobta. Ma szabad volt, és kialudhatta volna magát, de már látta, hogy ezt a luxust nem engedheti meg magának. Mindenesetre azzal nem számolt, hogy a fivérei alig valamivel napkelte után az ajtaján dörömbölnek.

Nagyot nyújtózott, mire izmai fájdalmasan tiltakozni kezdtek. Aztán feltépte az ajtót, és visszahőkölt az erős reggeli fénytől meg a két vigyorgó bátyja látványától.

– Mit akartok?

Brady magasba emelt egy papírpoharat, amelyben kávé volt.

– Elvisszük a lányokat egy kiállításra a Cherry Hill Parkba. Azt gondolták, talán te is szeretnél velünk tartani.

– Nem szeretnék. – Finn be akarta csukni az ajtót, de Ethan a nyílásba tette a lábát.

Aztán a két fivér bemasírozott, Finn pedig égnek emelte a tekintetét, de azért elfogadta a kávét Bradytől.

– És miért nem jössz? – kérdezte Ethan.

– Mert nincs kedvem.

– Nekünk sincs – jegyezte meg fanyarul Brady.

– A nős férfiaknak már csak ilyen a sorsuk. Elkísérhetik a feleségüket a kiállításokra. Pechetek van.

Ethan ledobta magát a kanapéra, és föltette lábát a dohányzóasztalra. Brady vele szemben, a fotelban foglalt helyet. Úgy viselkednek, mintha örökre itt akarnának maradni, zsörtölődött magában Finn, és szomorúan búcsút vett attól a reményétől is, hogy hamarosan visszafekhet.

– Na, és hol van Aspyn meg Lily? Azt hittem…

– Vásárolnak – felelte Brady. – A kávézó mellett, ahonnan neked hoztuk ezt – bökött a pohárra –, van egy kismamabutik. Amint végeznek, idejönnek.

Miért is adtam meg bárkinek a címemet a családból? – bosszankodott magában Finn, majd leült a kanapé másik végébe.

– És ti egészen addig itt fogtok az idegeimre menni?

– Szóval neked csak ennyit ér a testvéri szeretet? – játszotta a sértettet Brady. – Mióta visszajöttél, alig láttunk.

– Mi találkoztunk tegnap – mutatott Finn Ethanre. – Veled pedig holnap van randevúm.

– Igen, a forgatáson. De nem arra gondoltam.

– Én itt nem nyaralok, hanem dolgozom.

Brady megvetően fújtatott, és a farzsebéből elővett egy magazint. A címlapon Finn és Naomi volt látható.

– Ez nem úgy néz ki, mint valami munka.

– Ha így gondolod, akkor te még nem vitted el Naomit vacsorázni.

– Keserű a méz?

– Biztosíthatlak, hogy ez a szó legtisztább értelmében munka. Tudnotok kell, hogy bizonyos dolgokat meg kell tenni a reklám kedvéért. És ha az embereket sikerül abba a hitbe ringatni, hogy van valami Naomi és köztem, az igenis egyfajta reklám a filmnek. Több nincs mögötte.

– Tartozol nekem ötven dolcsival – nézett Ethan a bátyjára.

Ezek fogadtak? – képedt el Finn. Mikor lett a családjából egy rakás játékfüggő őrült?

– Nem, mert még csak félig nyertél – ellenkezett Brady.

– Most viccelsz? – kelt ki magából Ethan. – Én voltam ott tegnap. Nem véletlenül keresi az öcsi a kamera mögött a pénzt. Előtte nem lenne képes, mivel abszolút híján van a színészi tehetségnek. Még Lilynek is feltűnt, milyen forró pillantásokkal méregeti azt a lányt.

– Ez még nem jelenti azt, hogy az érzelmeik kölcsönösek.

– De, azok. Bár Caitlynen nem olyan könnyű átlátni, mint az öcsénken…

– És akkor miért nem szivárgott még ki semmi a médiába? – vitatkozott tovább Brady.

Egyikük sem vett tudomást Finnről, aki már nagyon szeretett volna szóhoz jutni, de hiába. Így hát felállt, és elindult a hálószoba felé.

– Hová mész? – kiáltott utána Ethan.

– Nélkülem is jól elbeszélgettek.

– Gyere vissza – intett neki Ethan –, és segíts hozzá ahhoz az ötveneshez! Csak annyit kell elismerned, hogy te és Caitlyn Reese megint… lefeküdtetek egymással.

Brady szigorú „nagy testvér” képet vágott, és a legtökéletesebb „nagy testvér” hangon azt mondta:

– Nem is olyan régen még megesküdtél, hogy ez egy régi történet. Hogy elmúlt. De mivel ilyen vehemensen kerülöd a témát, az emberben feltámad a gyanú, hogy mégiscsak van valami köztetek.

– Na, ebből elég! Néha azt kívánom, bárcsak egyke lennék.

– Én mindennap azt kívánom – bólintott megértőn Brady.

– Cait meg én barátok vagyunk – jelentette ki Finn, merthogy valamit mégis mondania kellett.

– Újabb sikertelen próbálkozás – szögezte le Ethan fejcsóválva. – Te még soha nem voltál pusztán a barátja egy lánynak.

– Hát nem is mondtam, hogy ez pusztán barátság. Inkább… szoros barátság.

– Nagyon szoros? – kérdezte Brady.

– Eléggé – vallotta be végül Finn.

Erre Brady szó nélkül előhalászott egy ötvendollárost a zsebéből, és átadta Ethannek. Aztán homlokráncolva újra Finnhez fordult.

– Téged tényleg ennyire nem érdekelnek mások? Mindig minden kizárólag rólad szól?

– Nem hinném, hogy a Marshallok politikai tevékenységét befolyásolná az életvitelem.

– Erről vitatkozhatnánk, de én most Caitlynre céloztam.

– Hozzá semmi közöd.

– És neked sem kellene hogy legyen. Az ő szemével nézve azt a régi történetet, nem csoda, hogy elmenekült Angliába.

– Egyébként nagyon kedvesnek tűnik – szólt közbe Ethan –, de az intelligenciájáról nem a legjobb bizonyítványt állítja ki azzal, hogy újra összeadja magát veled.

Ezzel át is lépett egy bizonyos határt, és Finn türelme elfogyott.

– Akkor hát mára ennyi, emberek! Nekem most tényleg dolgoznom kell, ti meg mehettek a kiállításra.

– Várj! Van még egy oka annak, hogy idejöttünk.

– A nagyi! – látott át a szitán azonnal Finn. – Ő heccelt fel benneteket, igaz?

– Már rég nem jártál Hill Chase-ben…

– Ezért ő elküldött benneteket, hogy tartsatok nekem egy kis erkölcsi prédikációt.

– Valami ilyesmi történt – vigyorgott Ethan.

– És még csodálkoztok, amiért a kontinens túlsó felén élek! – Finn telefonja mintegy végszóra zümmögni kezdett, jelezve egy sms érkezését. – Na, tessék! Vár a munka. Tudjátok, hol az ajtó.

– Nem térhetsz ki folyton előlünk.

Azt majd meglátjátok! – fenyegetőzött magában Finn, de Brady olyan szigorúan nézett rá, mintha meghallotta volna a gondolatát is.

– Tényleg ilyen felületes vagy? Reklám céljából mutatkozol egy nővel a nyilvánosság előtt, miközben egy másikkal fekszel le? És nem látsz ebben semmi problémát?

– Állj! – emelte föl a kezét Finn. – Nem tudom, mikor lettetek amatőr pszichológusok, de tényleg nagyon amatőrök vagytok.

– Hogy te milyen undokul viselkedsz ma reggel! – csóválta meg a fejét Ethan.

– Ja, és persze ennek semmi köze ahhoz, hogy a két idióta bátyám gyakorlatilag lerohant, s nekiállt a lelki problémáimat elemezni, még mielőtt egyáltalán felébredtem volna.

Brady megvonta a vállát, és Ethanhöz fordult.

– Legalább elismeri, hogy vannak pszichés problémái. Ez már nagy lépés a megoldás felé.

Finnt csak a csengő hangja akadályozta meg abban, hogy ne ugorjon Brady torkának. Nyilván a két sógornője érkezett meg. Még soha nem örült így nekik.

– Megyek zuhanyozni. Húzzátok be magatok után az ajtót! – mondta még, aztán magára hagyta fivéreit a nappaliban, remélve, hogy mire visszajön, már üres lesz a lakása.

A forró víz kellemesen ellazította, ám nem hozta meg a jókedvét. Miért is kell a testvéreinek minden bolhából elefántot csinálniuk?! Végtére is semmi közük Caithez. Igaz, a lány folyamatosan elemezgeti önmagát, de legalább nem vetíti ki a saját komplexusait őrá. Bármilyen szigorú is magához, másokkal kedvesen bánik. Tanulhatnának tőle a testvérei és a nagyanyja is.

Persze hamarosan úgyis visszamegy Los Angelesbe, ott majd békén hagyják. Az élete visszatér a rendes kerékvágásba, és néhány hét alatt elfelejti az egészet.

Nem is értette, miért nem vidítja fel ez a gondolat.

Caitlyn úgy érezte, valóságos égi ajándék egy ilyen szabad délelőtt. Sokáig aludt, aztán masszázs, majd manikűr következett. Tett még egy rövid bevásárló körutat, melynek során többen felismerték, és lefotóztatták magukat vele, aztán a forgatás helyszínére hajtott. Ott tudta meg, hogy Finn ma különösen rossz kedvében van. Egy pillantás elég volt, hogy ezt maga is felismerje, és a továbbiakban lehetőleg távol tartsa magát a férfitól.

A tervben csak néhány rövid jelenet szerepelt, aminek örülhetett volna is, ha Finn hangulata nem fertőzi meg, habár alig három szót váltottak egymással. Cait titokban azt remélte, hogy a férfi ma este meglátogatja, s amikor ez egyre valószínűtlenebbnek tűnt, akarata ellenére is elromlott a kedve.

Márpedig ezt nem engedheti meg magának. Úrrá kell lennie a csalódottságán, hiszen nem tarthat igényt Finnre.

Hétkor már újra a lakásában volt, s bekapcsolta a tévét. Egy bulvárműsor ment benne, The Catner Report címmel, s noha ő fölöttébb utálta, mindig jó áttekintést kapott belőle az éppen keringő legfrissebb pletykákból.

Carrie Catner szokás szerint a legnagyobb botrányokkal kezdte, és Cait fellélegzett, miután az első blokkban az ő neve el sem hangzott. Kicsit még sajnálta is Cindy Burke-öt, akinek az elvonókúrája a legfőbb hír lett.

Amikor aztán a reklámok után mégis feltűnt a képernyőn az arca, egészen meglepődött.

„Caitlyn Reese-ről rég nem hallottunk, ám ez a helyzet a közeljövőben megváltozhat. Ő ugrott be Cindy Burke helyére a Baltimore-ban forgatott The Folly of the Fury című filmben. Reese főként romantikus komédiákban vált ismertté, mielőtt három éve Londonba utazott, hogy ott a színpadon próbálja ki magát. Csak nemrég tért vissza New Yorkba, ahol a Broadwayn játszott egy nagyon sikeres darabban. Igazán híressé azonban Finn Marshall producerrel folytatott viszonya tette, még közvetlenül a londoni évek előtt.”

Na, azért ezt ki lehet bírni, gondolta Cait az újságírónőt hallgatva, ám ekkor a képet, amelyen ő és Finn egy vörös szőnyegen sétáltak valami gálára, kicserélték egy másikra, s ezen ő már egy pohár tequilát egyensúlyozott a két melle közt. Döbbenten meredt a fotóra. Még csak nem is emlékezett arra az estére.

Carrie pedig folytatta:

„Reese-t egy washingtoni jótékonysági esten látták korábbi imádottjával, ami azt a pletykát indította el, hogy nem pusztán szakmai okai voltak hazatérésének. Szemtanúk azonban a találkozást véletlenszerűnek, sőt egyenesen ellenségesnek írják le.”

Hát így is lehet mondani, kommentálta Cait.

„Az események érdekes fordulatot vettek, amikor Reese-t néhány nappal később felfedezték egy baltimore-i kávéházban, amint intim kettesben reggelizik filmbéli partnerével, a jóképű Jason Elkinsszel. Finnt viszont látták a város néhány legjobb éttermében, ahová Naomi Harte-tal, a film másik női főszereplőjével érkezett.”

A felét se tudod az igazságnak, legyintett a képernyő felé Cait.

„A produkció szóvivője azt állítja, hogy Reese és Elkins csupán barátok, ugyanakkor megtagadott minden felvilágosítást Marshall és Harte kapcsolatáról. Attól tartok, várnunk kell az újabb fejleményekre. A filmet egyébként tavasztól játsszák a mozik.”

Caitlyn kikapcsolta a tévét. Jason meg ő megtették a magukét, és végtére is ez a lényeg. Az a fotó róla nem volt épp hízelgő, de vannak rosszabbak is. Mindent összevetve nincs nagyobb baj.

Hirtelen sms érkezését jelezte a telefonja.

Mit csinálsz? – kérdezte Finn.

Semmit, válaszolta ő.

Akkor nézz ki az ablakon!

Na, ez most már kicsit abszurd. Miért küld Finn üzeneteket, ahelyett hogy felhívná?

Kikukucskált az ablakon. Nem látott semmi különöset odalent, néhány autó parkolt csak a járda mellett. Ekkor váratlanul valami felvillant jobbra. Aztán még egyszer. A férfi az utcai lámpa fénykörén kívül állította le motorkerékpárját, annak a fényszórója gyulladt fel. Alakja egybeolvadt a sötétséggel, arcát eltakarta a bukósisak. Széles válláról és a motorjáról azonban Cait bármikor felismerte volna Finnt. Látta, amint a mobil képernyője világítani kezd, ahogy a férfi újabb sms-t írt:

Van kedved kiruccanni?

Most viccel? Egyelőre sehol sem látták őket együtt a forgatás helyszínén kívül, de egy ilyen éjszakai kirándulás nagy kockázattal jár, gondolta Cait, és már írta is:

Megbolondultál?

Tökéletes az éjszaka egy kis túrára, jött a válasz.

Annak idején ő és Finn gyakran mentek el éjjelente Santa Monicába vagy Venice Beachre. Sokat bolondoztak, jól érezték magukat együtt, és ez bizony több volt, mint egyszerűen csak szex. Nem, semmiképpen nem szabad ilyesmire vágyódnia!

Szó sem lehet róla, veszélyes, ütögette be a mobiljába, mert úgy vélte, egy ilyen vállalkozás mindenféle értelemben veszélyes lenne.

Miért?

Megláthatnak.

Béna kifogás.

De igaz.

Nincs itt senki, gyere!

Caitlyn ingadozott. Finn azt a hajlamát keltené életre, amelyet ő évek óta féken tartott: a kalandvágyat. Márpedig ha egyszer kiszabadul a szellem a palackból, ki tudja, mi lesz a vége? És most már azt is világosan látta, miért sms-ek-ben kéri erre a férfi. Nyilvánvalóan érti, hogyan kell feszültséget gerjeszteni, és írásban ez sokkal hatásosabb, mintha csak felhívta volna. Újra jelzett a mobilja.

Na, jössz már?

Miközben józanabbik énje tovább győzködte, hogy tartsa korlátok közt a kapcsolatát Finn-nel, már fel is húzta a cipőjét, majd belebújt egy sötét kapucnis pulóverbe, s hamarosan lefele sietett a lépcsőn. Nem vagyok normális, mormolta magában.

Finn üdvözlésképp felemelte a bukósisak szélvédőjét, és rávigyorgott.

– Tudtam, hogy eljössz. – Azzal odanyújtott neki is egy sisakot.

– Ez tényleg őrült ötlet – zsörtölődött Cait, miközben összefogott haját begyömöszölte a sisak alá, és hagyta, hogy Finn becsatolja állán a szíjat, aztán leeressze a szélvédőt.

Alighogy elhelyezkedett a hátsó ülésen, Finn már indított is. Cait nem kérdezte, hová mennek, nem is érdekelte igazán. S miután három éve nem ült olyan férfi mögött motoron, mint Finn, most először érezte újra elevennek magát.

Finnt valóban nem lehetett más férfiakhoz hasonlítani. Cait szorosan átölelte a derekát, fejét a hátának támasztotta, és lehunyta a szemét. Amikor egy piros lámpánál megálltak, Finn hátranyúlt, és megsimogatta a lábát, ami őt mintha újra visszarepítette volna a múltba.

Nem tudta volna megmondani, mennyi ideig száguldottak, de mindegy is volt, annyira jól érezte magát. Az utcai lámpák közt egyre nőtt a távolság, lassan maguk mögött hagyták a várost. Finn végül leállította a motort.

– Hol vagyunk? – kérdezte Caitlyn.

– Vidéken. Nézz csak oda!

Cait követte tekintetével a férfi ujját, s nem messze tőlük tarka fényeket pillantott meg.

– Az ott egy vásár? – kérdezte hitetlenkedve.

– Bizony. – Finn elégedetten vigyorgott. – Gondoltam, szívesen megnéznéd.

Cait emlékezett rá, hogy egyszer elmesélte a férfinak, milyen boldog volt, amikor gyerekként az unokatestvéreivel elmentek olykor a búcsúba. Nem lehet véletlen, hogy most ide jöttek. A gondolat, hogy Finn nem felejtette el, amit ő annak idején mellékesen mondott, megmelengette a szívét. Ugyanakkor újra gyötörni kezdték a kétségek.

– Nem járkálhatunk csak úgy egy ilyen helyen. Bárki felismerhet bennünket.

– Túl sokat aggodalmaskodsz. Senki sem vár itt minket, tehát nem is keres. Hétköznapi párocska vagyunk, s ha valaki ismerősnek találna, nem fogja tudni, hová tegyen bennünket. Azonkívül pontosan tudom, hogy Naomi ma este Baltimore éjszakai életét készül felderíteni, és minden fotós a sarkában lesz.

– De akkor is…

– Persze, persze. A hajad színe túl különleges… Ezért hoztam el ezt. – Finn elővett a csomagtartóból egy szőke parókát.

Cait figyelmesen szemügyre vette.

– Jó, de ha engem nem is ismernek fel, téged biztosan – akadékoskodott tovább.

– Los Angelesben vagy Washingtonban talán igen, de nem Maryland egyik vidéki városkájában. – Finn egy újabb darabot húzott elő a csomagtartóból. – Álcázásul kalapot fogok viselni – jelentette be, majd végigsimított az állán. – Ráadásul nem is borotválkoztam. Senki sem fog felfigyelni ránk.

– Hát nem is tudom…

– Veszek neked kandírozott almát, és ha jól viselkedsz, még fagylaltot is kaphatsz.

– De ha mégis rosszul sül el ez az egész?

– Akkor agyonüthetsz – mosolygott gondtalanul a férfi.

Caitlyn levette a bukósisakját, és fejére igazította a szőke parókát.

– Vörösen jobban tetszel – vetett rá bíráló pillantást Finn, majd visszaült a motorra, és intett a lánynak is.

Hamarosan behajtottak a vásár melletti parkolóba, aztán gyalog elindultak a bejárat felé. Senki nem vett róluk tudomást. Többnyire tinédzserek jöttek ide, akiket csöppet sem érdekelt egy átlagosan öltözött felnőtt pár. Caitlynben lassan oldódott a feszültség, miközben a bódék között sétáltak.

– Na, olyan, mint ahogy emlékeztél? – érdeklődött Finn.

– Igen is meg nem is. Utoljára tizenöt évesen jártam vásárban, amikor vidéken, a nagynénémnél töltöttem a szünidőt… De neked meg mi bajod?

Finn megrázta a fejét, vett a lánynak egy óriási adag vattacukrot, s csak aztán mondta:

– Én még sosem jártam vásárban.

Caitlyn letépett egy darab cukorfátyolt, és bekapta.

– Még soha? – kérdezte teli szájjal.

– Soha – erősítette meg a férfi, és ő is lecsípett kicsit a cukorból. – Vagyis a nagyapám egyik választási kampánya során ellátogattunk valami búcsúba, de nem sok időm volt körülnézni.

Hány helyen járhatott Finn a családjával anélkül, hogy valóban látott volna valamit?!

– Igazán sajnálom – mondta Cait.

– Te jó ég, ez úgy hangzott, mintha egy hátrányos helyzetű gyerekről beszélnénk!

– Talán az is voltál. – Noha az ő gyerekkora is elég rendhagyó volt, legalább az oklahomai nagynéninél élhetett néha már-már normális életet.

– Én és a hátrányos helyzet! – nevetett föl a férfi. – Na, ezzel a véleménnyel biztosan egyedül állsz a világon.

Cait azonban tudta, hogy az ő szülei egyenesen mintaszerű melegséggel gondoskodtak róla ahhoz képest, ahogyan Finn felnőtt. Nem is beszélt erről a témáról másképp, mint csak mellékesen a férfi.

– Ha soha nem jártál vásárban, akkor lehet, hogy az egész gyerekkorod egy nagy vásári forgatag volt.

– Hát, ha számít, hogy a tizedik születésnapomra a nagyszüleim felállíttattak egy körhintát meg egy kisebb fajta óriáskereket Hill Chase-ben.

Mivel az ő szülei is csináltak valami hasonlót, Cait a saját tapasztalatából, őszintén mondhatta:

– Nem, az nem számít. Egy gyerek azt élvezi, ha együtt lehet a társaival, és sok-sok egészségtelen, édes vackot ehet. A kamasz lányok viszont tapasztalatot gyűjtenek a velük egykorúak között. Szóval minden a fiúkról szól.

– Ó, akkor nem sokat veszítettem, mert engem mindig is a lányok érdekeltek. És ez azóta sem változott – kacsintott rá Finn.

Caitlyn belekarolt, és az oldalához simult.

– Nézz csak körül! Szinte látszik, ahogy a felbolydult hormonok megtöltik a levegőt. A fiúk meg a lányok eleinte külön csoportokba verődnek, aztán hamarosan összekeverednek. És a lányok már most azt remélik, hogy a megfelelő srác elviszi őket a szerelemalagútba.

– Hm. Ez jól hangzik.

– A fiúk meg nagy mellénnyel durrogtatnak a lövöldénél, hogy egy macit nyerjenek a választottjuknak. Ez az egész egy nagyon bonyolult és fontos része a felnőtté válásnak.

– Szóval eltöltöttél néhány nyarat vidéken, és máris szakértője lettél a kamaszok rituális szerelmi vetélkedésének?

Caitlyn nem vett tudomást a gunyoros hangról.

– A legtöbb színész valamikor elkezd visszatekinteni, és rájön, hogy mindig is nagyon alaposan megfigyelte az emberek viselkedését.

– Nem ér az anyádat citálni!

– Na jó! – sóhajtott fel Cait. – Én is voltam persze tinédzser, és némelyik srác tetszett is. Olyan akartam lenni, mint a többiek…

– Csakhogy nem voltál olyan.

– Nem, de szerettem volna. Te is tudod, hogy van ez.

– Nem tudom.

– Ne mondd már, hogy te mindig a családfáddal hozakodtál elő, ha meg akartad nyerni az embereket! – Mivel Finn erre csak vigyorgott, a lány hozzátette még: – Szégyelld magad!

– Ha csinos lányokról van szó, a fiúk sosem szégyenkeznek. A hormonjaink rabszolgái vagyunk, és mindent megteszünk, amit kell.

– De soha nem is vágytál rá, hogy valaki önmagadért szeressen?

– Ez a szempont nem szerepel a prioritási listámon. A pénz és a hatalom sok ember számára vonzó.

– Tudom, ezért vágynak a gazdagok és hatalmasok arra, hogy más miatt szeressék őket.

– De nem a kamasz fiúk! A legtöbb ember úgyis nagyon felületes, függetlenül az életkorától.

– Na, én nem állítom, hogy különösebben mélyenszántó gondolataim lennének, de téged nem a családod miatt vettelek észre.

– Tudom. Te voltál az első nő, aki sem a pénzemmel, sem a kapcsolataimmal nem törődött.

– Mert megvoltak a sajátjaim – mosolyodott el Cait.

– Pontosan. Ezért jelentettél nekem olyan nagy kihívást.

– Én? Kihívást? – Cait úgy emlékezett, hogy a férfi azonnal levette a lábáról jó megjelenésével és kedvességével. Olyan volt, mint egy természeti erő, amellyel nem érdemes szembeszállni. Ő pedig nem is tette… sem akkor, sem most.

– Úgy értem, ki kellett találnom, hogy miről beszélgessünk, hogy mi az, ami mindkettőnket érdekel. És ez nem volt könnyű.

– Ó, nagyon hízelgő. – Cait csak most döbbent rá, hogy az a Finn, akit ő akkor megismert, mennyire különbözött a nyilvánosság előtt megjelenő férfitól.

– És minthogy a nevem meg a pénzem még mindig nem imponál neked – folytatta Finn –, más módon próbállak meghódítani. – Azzal drámai sóhaj kíséretében megragadta a lány kezét, és a lövöldéhez vezette. – Melyik macit szeretnéd?

Ezen a ponton a kis kiruccanás kezdett már-már egy randevúhoz hasonlítani, ami aggodalommal töltötte el Caitlynt. De még jobban megijesztette az, hogy amikor Finn végül kezébe nyomta a kiválasztott bolyhos, lila kismackót, őt szinte letaglózta az öröm, és a szíve őrülten kalapált.

Ilyen érzés hát beleszeretni Finn Marshallba. Persze nagyon is jól emlékezett még rá, s ezért is volt az egész olyan veszélyes.

8. FEJEZET

Abból a pénzből, amit Finn befizetett, hogy a bádogkacsákra lövöldözhessen, akár egy tucat macit is vehetett volna, de végül is sikerrel járt, és Cait elragadtatva vette át az ajándékát. Finn ismert olyan nőket, akik egy gyémántgyűrűnek sem örültek volna jobban.

– Ezt beteheted a gyűjteményedbe – mondta könnyed hangon.

– Nincs nekem gyűjteményem. Ez az első alkalom, hogy valaki nyert nekem valamit egy lövöldében. – Azzal Cait lábujjhegyre állt, és arcon csókolta a férfit. – Nagyon köszönöm.

Olyan boldognak tűnt, hogy Finn úgy érezte, mintha egy sárkányt győzött volna le a kedvéért. Kifejezetten jó ötletnek találta, hogy eljöttek ebbe a vásárba.

Cait a hóna alá szorította a mackót, és a szellemvasúthoz vonszolta Finnt. Az építmény elég rozogának látszott, akárha valami horrorfilm díszlete lett volna, amelyben tucatjával halnak kínhalált az emberek. Caitnek mégis annyira tetszett, hogy kétszer is végiggördültek rajta, és a férfi csodálkozva állapította meg, hogy ő is pompásan szórakozik.

A sztároknak kijáró nagy felhajtás ellenére, amelyhez a lány bizonyára hozzászokott már, meglepően könnyű volt neki örömöt okozni. Finn szinte el is felejtette már, milyen egyszerű vele az élet. Most csak Finn és Cait voltak, nem pedig Caitlyn Reese és Finn Marshall. A nagy név és a vaskos csekkfüzet semmit sem jelentett, és neki nem kellett mást tennie, mint önmagát adni.

Amikor elérték a vásár hátsó bejáratát, Cait leszopogatta ujjáról a kandírozott alma utolsó cukormorzsáit, és kedvetlenül körbenézett.

– Nincs szerelemalagút – állapította meg csalódottan. – A fenébe is, pedig annyira szerettem volna végigmenni rajta.

Finn-nek már a nyelve hegyén volt vagy egy tucatnyi sikamlós megjegyzés, de mindet lenyelte. Azaz majdnem mindet.

– Majd később avass be engem is! – mondta, ám a lány továbbra is gondterhelten nézett rá. – Mi a baj, Caity?

– Ez lett volna az első alkalom. Már előre örültem neki.

– De hát az imént még azt mondtad…

– Azt mondtam, hogy előbb a mackó, aztán a szerelemalagút a szokásos menet. És hogy még soha egy fiú sem nyert nekem mackót… de éppúgy a szerelemalagútba se hívtak el.

– Soha? Ezt nehéz elhinni.

– Mert azt nem meséltem el, hogy későn érő típus vagyok. Fogszabályzót hordtam, és a melleim sehogy sem akartak megnőni. Félénk és ügyefogyott voltam. – A lány keserűen felnevetett. – Ma este akartam mindent bepótolni.

Sóhajtva leült egy padra, Finn pedig mellé telepedett. Legszívesebben azonnal idevarázsolt volna egy szerelemalagutat.

– Nagyon sajnálom.

– Nem kell. Ostobán viselkedtem. – Cait hátradőlt, és a macival kezdett játszani. – Csodás este volt. Köszönöm.

– Szívesen.

– Mondanom kell valamit… Nem lett volna szabad téged tennem felelőssé a problémáim miatt. Sem korábban, sem most. Sajnos mindig muszáj egy vétkest találnom, és te könnyű célpont voltál.

– A túlélésért mindnyájan megtesszük, amit szükségesnek látunk.

– De én azt hittem, harcolok, közben pedig menekültem.

– Néha az az egyetlen lehetőség.

A lány az ajkába harapott, aztán óvatosan Finnre pillantott.

– Neked is az volt? Ezért hagytad el Virginiát, és mentél Los Angelesbe?

– Nagyjából igen.

– És megbántad?

– Nem. Elölről akartam kezdeni mindent, távol a családomtól. Miért, te megbántad?

– Dehogy – mosolyodott el Cait.

– Akkor ne emészd magad többé! A múltat nem tudod megváltoztatni.

– Ahogy neked is sikerült békét kötni a papá… a családoddal? – helyesbített gyorsan a lány, s amikor Finn bólintott, felderült az arca. – Nahát! Mi tényleg nem olyanok vagyunk, mint mások, igaz?

– Bizony, egy csöppet sem.

– Tudod, hogy ez a legnormálisabb dolog, amit valaha is csináltunk? – nevetett föl Cait. – Még akkor is, ha éppen paróka van rajtam.

Kezét a férfi térdére tette, aztán előrehajolt, és megcsókolta. Nem olyan ártatlan puszi volt ez, mint amilyet Finn a maciért kapott, és nem is olyan szenvedélyes csók, mint amilyet az előző éjszakákon élvezhetett. Leginkább „édesnek” nevezte volna.

És ebben a pillanatban megadta magát. Nem akart már elmenekülni, úgy érezte, Cait mellett van a helye. Ezt kellett volna megértenie három évvel ezelőtt is. Követnie kellett volna a lányt Londonba, nem pedig bebeszélni magának, hogy ő is csupán egy a régi szeretői közül.

Oldottnak és jókedvűnek látta most Caityt, olyannak, mint régen. Rájött, hogy az elmúlt napokban a lány nem tudott igazán megszabadulni a feszültségektől, nem volt igazán önmaga. Persze nem is beszélgetéssel töltötték az időt…

Finn kinyújtotta a kezét, és egy szőke tincset a lány füle mögé tolt, aztán hüvelykujjával simogatni kezdte az arcát. Egyik énje azonnal haza akart menni, hogy az éjszaka hátralévő részét az ágyban töltsék, a másik azt súgta, hogy jó lenne, ha ez a kirándulás sosem érne véget. És egyáltalán… semmi se érjen véget Caittel! Erre a gondolatra Finn ijedten felpattant.

– Van kedved még egyszer felülni az óriáskerékre?

– Naná! – küldött felé ragyogó mosolyt a lány, és miután a macit kapucnis pulóvere zsebébe rejtette, hagyta magát felhúzni a padról.

Alig tettek meg három lépést, valaki mögöttük felkiáltott:

– Finn!

A férfi megfordult, és egy másodperc múlva már tudta, hogy nagy hibát követett el. Vakító fénnyel villant arcába egy fényképezőgép vakuja.

A tévében a meteorológus egész napra derült időt jósolt, Cait mégsem hagyta volna el a lakását semmi pénzért. Fogságra ítélte magát, mivel odakint egy sereg újságíró várta.

Nosztalgiával gondolt a régi szép időkre, amikor még több mint tizenkét óráig tartott, mire egy sztori eljutott a médiába. Ám az internetnek meg a számtalan folyamatosan sugárzó tévécsatornának köszönhetően a hírek ma már futótűzként terjedtek.

Előző este Finn és ő a lehető leggyorsabban igyekeztek elhagyni a vásár területét, csakhogy mire motorjukkal visszaértek a városba, a paparazzók már fülest kaptak, és ott szobroztak a lakása előtt.

Cait most óvatosan kilesett az ablakon. Ó, igen, még mindig itt vannak!

A film rendezője az idegösszeomlás szélén állt, mert a szenzációéhes rajongók a lezárás ellenére sáskamód lepték el a forgatás helyszínét. Munkára gondolni sem lehetett. Cait ügynöke teljesen kiborult, Jason Elkins pedig egymás után adta az interjúkat: nem, ők csupán kollégák, nem, köztük nincs semmi több.

A legrémesebb azonban Naomi volt, aki mesteri siránkozást adott elő a kamerák kereszttüzében. Még egy könnycsepp is legördült az arcán, miközben hüppögve panaszkodott megtört szívéről és a megcsalattatás szörnyűségéről.

Kész katasztrófa, összegezte magában Cait, és megfogadta, hogy amint Finn előkerül, menten agyoncsapja. A férfi mind ez ideig egyetlen sms-t küldött neki, amelyben az állt: maradj nyugton! Cait nem is válaszolt, hiszen mit lehet erre mondani?

Most tehát bérelt lakásának négy fala közt raboskodott, és egyetlen elfoglaltsága az volt, hogy a tévében nézte a botrányéhes bulvárműsorokat. Egyre újabb képek tűntek fel róla és Finnről a búcsúban. A Finn nevét kiáltó amatőr fotós nem az első volt, aki felismerte őket.

Furcsa módon kezdetben hatott az álöltözék, aztán egyre többen figyeltek föl a férfira, aki egy ismeretlen szőkeséggel csalta meg Naomit. Persze nem tartott sokáig, amíg végül őt is azonosították. A média úgy csapott le rá, mintha Finn és Naomi évek óta házasok lennének, három apró gyermekkel. Őt pedig elvetemült csábítónak állították be, aki merő gonoszságból lerombolta az álompár boldogságát.

Természetesen Finn és az ő közös múltját is újra felelevenítették a lehető legnagyobb részletességgel. Csak úgy dőltek a képek: Finn és ő egy limuzin hátsó ülésén csókolóznak; Finn a hátán viszi ki őt egy éjszakai klubból; botrány a Sunset előtt, amikor ő elesett, Finn pedig megverte a fotóst; és persze a híres motoros kép.

Tudta, hogy ki kellene kapcsolnia a tévét, de úgy érezte, megérdemli a büntetést, hogy végighallgassa, amint a riporter élvezettel számol be bukása részleteiről.

Egyszerre felerősödött a lárma a ház előtt. Cait óvatosan az ablakhoz lépett, és kitekintett. Finn verekedte keresztül magát a tömegen, mit sem törődve a felé kiáltott kérdésekkel és megjegyzésekkel.

Még jó, hogy értesített a jöveteléről! – gondolta bosszúsan a lány. Az is megfordult a fejében, hogy be sem engedi a férfit, de hamar belátta, hogy ez csak élezné a helyzetet. Eltolta hát a reteszt az ajtón.

– Bátor dolog, hogy idemerészkedtél – támadt Finnre, amikor a férfi mögött helyére kattant a zár.

– Ezek csak újságírók…

– Pillanatnyilag nem tőlük kell félned.

– Kérlek, nyugodj meg…

– Nem akarok megnyugodni! Egész délelőtt itt vagyok bezárva.

– Én sem a strandon töltöttem az időt. Kárminimalizálást folytattam.

– És szerinted sikeres volt? – Cait a tévéképernyőre mutatott, ahol a képek alatt végtelen szalagban futott Naomi és Jason nyilatkozatainak szövege. – Valóságos háború dúl már. Mindenki mindenki ellen.

– Tényleg elfajult a helyzet, de…

– Képes lennél úgy tenni legalább egyszer az életben, mintha érdekelne valami? Bármi!

– Képes lennél egy percre megfeledkezni az önsajnálatról? – vágott vissza most már szintén dühösen Finn. – Mert akkor elmagyaráznám, hogyan kerülhetünk ki ebből a slamasztikából.

– Csupa fül vagyok. – Cait indulatosan tett néhány lépést a kanapé felé, és újra a tévére mutatott. – Épp ezt akartam elkerülni. Hogy megint elkezdjenek a múltunkon csámcsogni.

– Akkor nem lett volna szabad részt venned az én projektemben. Ráadásul makacsul ragaszkodtál ahhoz, hogy mindenki tegyen úgy, mintha nem is lett volna közös múltunk. És igazából ez idézte elő ezt a lehetetlen helyzetet.

– Még engem teszel felelőssé? – csattant fel a lány.

– Egy kicsit azért Naomit is, mert a veled szemben érzett örökös féltékenykedése hozzájárult a katasztrófához.

– És neked persze nincs semmi felelősséged! Milyen praktikus! Hát akkor elnézést, amiért hívatlanul felkerestelek a lakókocsidban…

– Fejezd be! Nem fogok bocsánatot kérni azért, mert kívánatosnak tartalak. Ezt soha nem rejtettem véka alá, és igazad van, valóban nem érdekel, ki mindenki tud róla.

– Igen, ezt elég világossá tetted – mormolta Cait, de Finn mintha meg sem hallotta volna, máris folytatta:

– Ha kicsit távolabbról nézed az egészet, rájössz, hogy egy ilyen kis incidens semmit sem jelent. Hollywood nem olyan haragtartó, csak a siker számít. – Cait közbe akart vágni, de a férfi felemelte a kezét. – Várj! Most jön a lényeg. Nem fogom megengedni, hogy a forgatást befolyásolja ez a történet. Menj ki az emberekhez, és mondj nekik valamit, amit mondanod kell ahhoz, hogy jobban érezd magad! Mondd, hogy csak barátok vagyunk, vagy akár azt, hogy megpróbáltál visszahódítani Naomitól! Nekem mindegy, csak mondj valamit, és viseld a következményeket!

– Más szóval te ki akarsz maradni mindenből? Jellemző! Egyszerűen rám hagyod a választást, hogy háborúskodni kezdek-e Naomival, vagy egyedül viszem el a balhét. Nagyszerű! – Cait sóhajtva lehuppant a kanapéra, és arcát a kezébe temette.

– Túlzásba esel. Én a középutat ajánlom neked. Hagyd, hogy a dolgok lassan feledésbe merüljenek! Van még négy forgatási napod, aztán a stábbal együtt visszamegyek Los Angelesbe. Addig ki fogod bírni.

A lány felállt, és fel-alá kezdett járkálni a szobában.

– Nagyon köszönöm a támogatást.

– Csak a film számít – erősítette meg újra Finn.

– Persze, neked.

– Neked is jelenthetne valamit. Épp a te apád szokta mondogatni, hogy csak a filmek fontosak, nem az emberek.

– Ne taníts ki engem a szülEimről! Pontosan tudom, mit hirdetnek a nyilvánosság előtt, de veled ellentétben én azt is tudom, hogy a családban vagy a barátaik közt hogy beszélnek. Itt te vagy az, aki csak önmagával foglalkozik.

– Mondja ezt valaki, aki annyira csak a róla szóló hírekre koncentrál, hogy már nem is törődik a filmmel.

– A filmmel minden rendben van. Fontosabb neked ennél, hogy a nagyszüleid büszkék lesznek rád, és végre lepipálhatod a bátyáidat.

Finn szeme résnyire szűkült.

– A családomat hagyd ki a játékból!

– Miért? Te is épp most emlegetted az enyémet. Különben is elegem van abból, hogy az én nevemet meghurcolják, te pedig a kisujjadat sem mozdítod értem.

– Ellenkezőleg. Megpróbálok segíteni.

– Szép kis segítség! Legjobb lenne, ha összecsomagolnék, és visszamennék Londonba. De ne izgulj! Komolyan veszem a kötelességeimet, és befejezem a filmet. Végtére is nem okozhatunk csalódást a nagyszüleidnek.

– Nem inkább az a bajod, hogy nincs olyan film a világon, amellyel te a szüleid érdeklődését felkelthetnéd magad iránt? – fordította meg a lány fegyverét Finn.

Ez talált. Cait előrelendítette a kezét, de csak akkor jött rá, hogy valóban arcul csapta a férfit, amikor saját karjában is végigfutott a fájdalom. Látta, hogy a pofon nyomán azonnal megjelenik egy nagy vörös folt Finn arcán, és elszégyellte magát. Még soha nem öntötte el akkora düh, hogy valakit megütött volna.

Egy darabig hallgattak, a férfi az arcát tapogatta.

– Holnap felhív majd az egyik asszisztensem a forgatási időpontok miatt – mondta végül.

– Ott leszek – felelte reszketve és teljesen összezavarodva Cait, s miután a férfi kiment az ajtón, elővett egy üveg bort a hűtőből.

Öt óra múlva Caitlyn már enyhén spicces volt, ám ez sem enyhítette fájdalmát. Éppen csak megkönnyítette számára, hogy rosszkedvűen bámulja tovább a falakat. Tudhatta volna, hogy így lesz, régebben sem segített sokat az alkohol.

Mostanra kevesebb újságíró lődörgött a ház előtt, neki azonban még mindig nem volt bátorsága kimenni az utcára.

Magányosan üldögélt hát a lakásában, és gondolkodott, noha a gondolkodás volt a legutolsó dolog, amire vágyott. A végkövetkeztetések ugyanis sehogy sem tetszettek neki.

Sajnos Finn-nek félig-meddig igaza volt, vallotta be magának. Jóllehet eddig nem ismerte föl, kétségtelenül egész életében azzal próbálkozott, hogy valamit bebizonyítson a szüleinek. Amikor pedig ez nem sikerült, száznyolcvan fokos fordulatot vett, úgyhogy már nemcsak a szülei, de az összes többi ember figyelmét is magára vonta.

Furcsa módon Finn volt az egyetlen, aki már annak idején elfogadta olyannak, amilyen. Talán meg kellene fontolnia a tanácsát. Miért is érdekli, mit mondanak róla mások? A bulvárlapok cikkei úgyis tele vannak hazugságokkal, akkor meg mit zavarja ez őt? Miért nem csinálja egyszerűen azt, ami jólesik? Miért nem boldog? Fel kellene emelnie végre a fejét, és nem törődni mással, mint a munkájával.

– Kerítsek neked egy fogorvost?

Finn felnézett. Liz, az asszisztensnője gyanakvó pillantásokkal méregette.

– Miért kérdezed?

– Mert úgy dörzsölgeted az arcod, mint akinek a foga fáj.

– Semmi bajom – hazudta Finn, noha még ma is sajgott az állkapcsa.

Nem hitte volna, hogy Cait ekkora pofont tud adni, de persze megérdemelte. Nem kellett volna felemlegetnie a szüleit, csakhogy a lány szinte provokálta. Mintha mindenért ő lenne a hibás! És az is kibírhatatlan volt, hogy folyton azt hajtogatta, őt semmi sem érdekli. Már hogy a fenébe ne érdekelné pont ez a lány! Különben minek vitte volna el a búcsúba?! Lehet, hogy ez nem volt épp a legjobb ötlet, de emiatt még nem kellene őt elvetemült gazembernek beállítani. Cait vagy hihetetlenül felületes, vagy egyszerűen egocentrikus. Talán mindkettő.

Most meg még itt ez az e-mail is a nagyanyjától. Ezzel muszáj valamikor foglalkoznia. A bátyjaitól jött üzeneteket azonnal törölni szokta, a stáb nélküle is boldogul, hiszen profikból áll, és a színészek is ki fogják bírni azt a hátralévő pár napot. Naomi a maga módján reagál, és igyekszik a lehető legtöbb előnyt húzni a történtekből, Jason meg egy idióta, akivel nem kell törődni.

A nagyit viszont már nem ilyen könnyű figyelmen kívül hagyni. Ráadásul a jó Regina bosszantó módon mindig el tudja érni, hogy ő neveletlen kölyöknek érezze magát. Most azonban ki fog térni az útjából, és egyelőre nem veszi figyelembe az üzeneteit.

Finn kinézett az ablakon, és látta, hogy a stáb éppen ebédidőt tart. Küldött hát egy sms-t Caitnek: Átmegyek hozzád, beszélnünk kell.

Néhány perccel később jött a válasz: Most ne! Hosszú nap áll előttem, nem akarom, hogy kiboríts. A munkára kell koncentrálnom.

Bármilyen más választ Finn kifogásnak tartott volna, és azonnal átrohan a lány lakókocsijába, de Cait épp azt tette, amire ő kérte: lenyelte a sérelmeit, és dolgozni akart.

Tegnap még egy nyilatkozatot is tett a házánál várakozó újságírók előtt:

„Finn Marshall a kollégám és a barátom, de tegnap este átléptünk egy határt. Mindnyájan tudjuk, milyen veszélyes visszatérni olykor a múltba. Bocsánatot kérek Naomitól a viselkedésemért, de hogy Finn-nel és vele hogy legyen tovább, azt csak ők dönthetik el. Mostantól fogva pedig szeretném minden energiámat a film befejezésének szentelni.”

Finn nem is értette, miért dühítették fel annyira ezek a szavak. Hiszen éppen ő biztosította a lányt, hogy felőle bármit mondhat a sajtónak.

Úgy látszik, ez a nap már ilyen pocsékul fog eltelni. Legalábbis amíg nem tud beszélni Caittel, hogy tisztázzanak néhány dolgot.

9. FEJEZET

A kapkodás egyfelől és a kényszerű tétlenség másfelől hozzátartozott a filmkészítéshez. Caitlynt ez általában nem zavarta, sőt még szerette is megfigyelni a stábot munka közben.

A mai nap azonban más volt. A forgatás a végéhez közeledett, ő pedig az utolsó jelenetére várt. Kicsit fájt ugyan megválnia Rebecca szerepétől, de a hamarosan ráköszöntő szabadság örömmel töltötte el. Az utóbbi napokban sokat töprengett, s végre tudta, mit akar.

A rendező és a forgatókönyvíró még valami apróságon vitatkozott, ám aztán kamera elé léphet. Egy rövid, kellemetlen jelenete lesz még Jasonnel meg Naomival, s máris jöhet a formális, udvarias búcsú.

Váratlanul egy árnyék vetült rá, mire felnézett. Naomi hideg mosollyal leült a mellette álló székre.

– Nos – kezdte drámai sóhajjal egykori barátnője –, remélem, most boldog vagy.

Caitlyn úgy vélte, az a legjobb stratégia, ha megjátssza, hogy félreértette a mondatot.

– Tényleg az vagyok – felelte erőltetett vidámsággal a hangjában. – Csodás volt részt venni ebben a filmben, de a pihenés is jó lesz.

– Úgy értem, remélem, hogy boldog vagy, amiért sikerült az egész projekt középpontjába kerülnöd.

– Tudom, hogy értetted, csak lehetőséget akartam adni neked, hogy ne viselkedj úgy, mint egy éretlen kis dög.

Naomi összerándult, de gyorsan kiheverte a csapást.

– Pillanatnyilag én Amerika kedvence vagyok, te viszont egy lecsúszott sztárocska, aki nem bírja távol tartani magát Finntől.

– Nagyon fáj? – kérdezte Cait, mert úgy döntött, felveszi a kesztyűt.

– Micsoda?

– Az, hogy nem kellesz neki.

– Nekem legalább van büszkeségem. Lehet, hogy te kellesz Finn-nek, de biztosan nem szeret, ahogy soha nem is szeretett. Csak egy kedves kis játékszer vagy számára.

Bár Naomi szavai a lelkébe martak, Cait nem árulta el a fájdalmát.

– Mégis engem választott. Nem esett volna jól, ha újra veszítenem kell.

– Ez valóban csak akkor fordulhatott volna elő, ha tényleg akarom őt. De nem így volt.

– Akkor jobb színésznő vagy, mint hittem. Merthogy úgy viselkedsz, mintha féltékeny lennél. És mindenki el is hiszi ezt, főleg a média.

– Inkább tartsanak féltékenynek, mint részeges ribancnak!

Caitlyn úgy tett, mint aki nagyon elgondolkodik.

– Igazad van, őrültség ez az egész. Egy csomó időt töltöttem el azzal, hogy a visszatérésemen dolgozzam, aztán hazajövök, és ugyanott folytatom, ahol abbahagytam. – Látta, hogy Naomi a győzelme tudatában mosolyogni kezd, így hát rátért a lényegre: – Mindenesetre én itthon vagyok, ahol a bulvársajtó ismer már, mint a rossz pénzt, és itt is maradok, bármennyire nem tetszik ez neked. „Amerika kedvence” ugyanis csak egy másik kifejezés arra, hogy „csinos, de unalmas”.

– Nagy szavak ezek attól, aki az egész katasztrófát elindította – mondta villámló szemmel Naomi.

– Hiba volt – ismerte el Cait –, de biztosíthatlak, hogy hamarosan győzelmi táncot fogok lejteni.

– Tényleg azt hiszed, elég jó vagy ehhez? Hogy valaha is kiléphetsz az anyád árnyékából?

– Tudom, hogy jó vagyok. És ha valakinek aggódnia kell bizonyos árnyékok miatt, az épp te vagy. Nekem nem volt szükségem Finn-nel randevúzgatni, nehogy elfelejtsék, hogy a filmjében játszom. A bemutató után pedig…

– A plakáton én állok első helyen – vágott közbe Naomi.

– Nos, mindenkinek van egy első meg egy utolsó alkalom, igaz?

Naomi ökölbe szorította a kezét, de válaszolni már nem tudott, mert Finn asszisztensnője megérkezett, és közölte, hogy mindjárt kezdődik a forgatás.

– Köszönjük – mosolygott rá Cait, s valóban hihetetlenül nyugodtnak és összeszedettnek érezte magát a beszélgetés után. Naomi ellenben korántsem tűnt boldognak. – Egy kicsit piros az arcod, drágám – fordult felé a lány. – Talán benézhetnél újra a sminkeshez.

– Életemben nem láttam még ilyet – mesélte izgatottan Liz a főnökének. – Úgy tűnt, hogy bármelyik percben egymásnak ugorhatnak, és az egész tettlegességig fajul majd.

– Az a csoda, hogy eddig nem kaptak hajba – jegyezte meg Finn. – Amúgy jól ment a forgatás?

– Tökéletesen. Egyetlen felvétel elég volt.

– Na, akkor csomagolunk, és nyomás haza! Elegem van ebből a helyből.

– Nekem is. Szörnyű ez a párásság.

Miután elköszöntek egymástól, a férfi elindult Cait lakókocsija felé. Ahogy odaért, a nyitott ajtón keresztül egy tömött utazótáska repült felé, és a lába előtt, a küszöbön landolt. Finn átlépte, aztán kopogtatás nélkül bement.

A lány épp egy halom papírt gyömöszölt a hátizsákjába, s amikor felpillantott, szoborrá dermedt, majd nagyot sóhajtott:

– Muszáj most?

A helyiségben már semmi személyes holmi nem volt.

– A jelek szerint nagyon sietsz.

– Már két napja elkezdtem összerámolni. Holnap korán elutazom.

– New Yorkba? Vagy Los Angelesbe?

– New Yorkba. Kicsit nyaralok ott, aztán megyek Los Angelesbe. Ha szükséged lenne rám… úgy értem, a Folly miatt, az ügynököm tudja, hol érhetsz el.

Hűvös és elutasító viselkedésével mintha azt üzente volna, hogy legjobb, ha Finn ki is törli a számát a telefonjából. Szemmel láthatóan mit sem javult a hangulata az elmúlt napokban. De hát nem bizonyította be már, hogy akár évekig is képes haragot tartani?

Cait most vállára kanyarította a hátizsákot.

– Szeretném Dolbynak, Walternek és neked megköszönni ezt a nagyszerű lehetőséget.

Mivel többet nem mondott, Finn úgy érezte, neki kell felhoznia a témát:

– Ami azt a dolgot illeti…

– Igen, bocsánatot kellene kérnem, amiért pofon vágtalak.

– Ideges voltál…

– Ne keress mentséget számomra! Azt mondtam, úgy hiszem, hogy kellene, de valójában nem akarok bocsánatot kérni. Megérdemelted.

Finn erre nem számított, és hirtelen elfelejtette mindazt, amit mondani készült.

– Hát… én csak látni akartam, hogy minden rendben van-e.

– Minden rendben, Finn – mosolyodott el a lány.

– Jó színésznő vagy, de ezt még én sem hiszem el neked.

– Igazad van, semmi sincs rendben. – Cait vonásai ellágyultak. Ledobta a hátizsákot, és közelebb lépett a férfihoz. – Az egész egy nagy káosz.

– Az idő vasfoga majd ezt a sebet is betemeti – próbált meg egy képzavarral viccelődni Finn. – Los Angelesben már másfajta botrányokkal lesz tele a sajtó.

– Csakhogy én rólunk beszéltem – mondta csöndesen Cait, és kezét a meglepett férfi mellkasára tette. – Annyira hiányoztál Londonban! Sokszor már majdnem felhívtalak. – Hangjában vágyakozás és megbánás keveredett.

– S miért nem tetted meg?

– Azt gondoltam, jobb, ha világosan véget vetek a kapcsolatunknak, és mindent magam mögött hagyok. – Cait keze végigsiklott a férfi vállán és karján. – Reméltem, hogy továbbfejlődök. De attól tartok, én is olyan vagyok, mint a média. Nem tudok felejteni… Tudod, miért lettek olyan jók a szerelmi jelenetek Jasonnel? Mert ő is azt a borotválkozó szeszt használta, mint annak idején te. És az illata mindig rád emlékeztetett. Vagyis kettőnkre.

Finn meg sem mert moccanni, de a bőre bizseregni kezdett.

– Bizonyos emlékek mélyen a lelkünkbe ivódnak – folytatta a lány. – Azt hittem, túl vagyok rajtad, de tévedtem. Bebeszéltem magamnak, hogy kicsit nassolhatok belőled kockázat nélkül. Hülyeség volt. Te olyan vagy számomra, mint a kábítószer. Akkor sem tudok ellenállni neked, ha tönkreteszel. Szóval arra jutottam, hogy minek harcoljak tovább. – Szemében keserűség és harag lobogott, de kezét a férfi tarkójára tette, és magához húzta a fejét.

– Mi van veled? – Finn eltolta magától, és megrázta.

– Semmi. Tényleg jól érzem magam, és azt hiszem, tartozom neked valamivel. Ha akarsz még egyet… – Észrevette, hogy a férfi megint úgy néz rá, mintha megütötte volna. – Mi baj? Hát nem ezért jöttél?

– Már mondtam, hogy csak látni akartalak. Aggódtam miattad.

– Nem szükséges. – Cait felült az asztal szélére. – Miért vágsz ilyen képet? Csak azt teszem, amire kértél: nem törődöm vele, hogy mit szólnak az emberek. Nagyon… felszabadító érzés. – A hangja egyszeriben veszélyesen maróvá vált. – Végtére is minden városban van egy rossz lány, aki hiába is próbál megjavulni. Ez az én igazi szerepköröm.

Finnt megdöbbentette a lány haragja és eltökéltsége.

– És mi van a nagy megtisztulással, amelyről meséltél?

– Ó, meg sem kellett volna próbálnom kilépni ebből a szerepből. Az emberek rájönnek, ha hamisan játszol. Te is rögtön átláttál rajtam. Remélem, megérted, ha azt mondom, hogy bizonyos értelemben kijátszottuk egymást.

Finn-nek fogalma sem volt, mit válaszolhatna. Cait mintha most teljesen más ember lett volna.

Hosszú hallgatás után a lány végül leugrott az asztalról.

– Na, akkor most megint ott tartunk, ahol a legelején. Tehát hivatalos minőségben vagy itt? – Miután a férfi megrázta a fejét, Cait így folytatta: – És nem akarsz szexet sem. Úgy vélem, akkor hát végeztünk. – Felkapta a hátizsákot. – Még találkozunk.

– Cait…

– Tehetséges ember vagy, Finn – sóhajtott nagyot a lány –, de színésznek nem elég jó. Ne is próbálj úgy tenni, mintha törődnél velem. Ez meghaladja a képességeidet.

Azzal magához vette az utazótáskáját is, és elment, Finn pedig némán bámult utána.

Caitlyn úgy érezte, mindjárt megfullad. Torkát sírás fojtogatta, és csak nehezen tudott lélegezni. Épp most esett túl élete legjobb alakításán. Egy Oscar-gyanús alakításon.

Amit egyébként a függőségéről mondott, az igaz volt. Tényleg azt hitte, eltölthet egy kis időt Finn-nel anélkül, hogy „rászokna”. Mekkora tévedés! Most valóságos elvonási tünetek kínozzák. Szerette a férfit, de az képtelen volt viszonozni az érzelmeit. Nem bizonyította be ezt épp eléggé három éve?

Egy dolgot azonban el kellett ismerni. Finn kezdettől fogva nem játszotta meg magát. Nem változtatta meg menet közben a szabályokat, és nem kezdett panaszkodni, amiért a másik fél nem akarta így folytatni.

Kétségtelenül ő, Cait a felelős egyedül. Mert ugyanazokat a dolgokat szerette maga is, amelyeket a férfiban gyűlölt: a feltétlen elfogadást, a szabadságot, az őszinteséget. Finn mindig őszinte volt, bár érzések híján felületes is.

Micsoda abszurditás Hollywoodban szellemi és érzelmi mélységeket keresni! És ő ebben a sekély tavacskában vágyódott egy életen át a nagy mély tengerek után.

Sóhajtva beindította a kocsit, s még egyszer oldalra nézett. Finn ott állt a lakókocsija ajtajában, és kifürkészhetetlen arccal figyelte őt. Cait mély lélegzetet vett. Többet ért el, mint remélte. Szembeszállt Finn-nel, és túlélte. Most már egész Hollywooddal meg tud mérkőzni.

Finn az asztalra dobta a kártyáit, Brady pedig felfordította a lapokat, majd sóhajtva Ethanhöz fordult.

– Ez az idióta az abszolút semmiből ment all-inre.

Hill Chase-ben, a nagyapjuk játékszobájában ültek, és a két idősebb testvér úgy nézett Finnre, mintha elment volna az esze, ő azonban csak megvonta a vállát.

– Neked már semmi sem szent? – kérdezte Brady.

– Ez csak póker.

– Azt hittem, legalább ezt komolyan veszed.

Ethan hátradőlt, és szintén kíváncsian méregette az öccsét.

– Mi van veled? Kibírhatatlan a rosszkedved. Mondd el, ami a szívedet nyomja!

Finn egy pillanatig viaskodott magával, aztán úgy döntött, hogy átvitt értelemben is „kiteríti a lapjait”.

– Cait.

Ethan szó nélkül a zsebébe nyúlt, és átadott egy bankjegyet Bradynek.

– Te jó ég, megbolondultatok, hogy folyton az én szerelmi életemre fogadtok?

– Így legalább nem éljük bele magunkat abba a hitbe, hogy képes vagy megbirkózni a problémáiddal.

– Mindenem megvan: dicsőség, pénz, hatalom… Mit akartok még?

– Vállalva a kockázatot, hogy érzelmesnek fogsz tartani, amiért én persze az alkoholt okolnám, szeretnénk boldognak látni – jelentette ki Ethan.

– De hát az vagyok, a francba! – Finn öklével a pókerasztalra csapott, mire egy csomó zseton a levegőbe repült.

– Ó, bizonyára!

Finn felállt, és morogva a hűtőszekrényhez indult.

– Tőlem akár kinya…

– Ha olyan boldog vagy – szólt közbe Brady –, miért nem mutatod ki?

Finn sok mindent tudott volna válaszolni erre, de inkább csak újra vállat volt.

– Látod? – bökte oldalba Brady Ethant. – Aspynnek igaza volt.

– Aha – bólintott Ethan. – Azt hittem, csak valami idegbajos szokás, de ez tényleg több annál.

– Micsoda? – kapta fel a fejét Finn, bár rögtön tudta, hogy jobb lett volna, ha csöndben marad.

– Ez a vállrángatás. Bármi történjen, mindenre ezzel reagálsz, mert úgy látszik, valóban nem érdekel semmi. Nem csoda, ha Caitlyn elhagyott.

Hogy is mondta Cait? – próbálta felidézni magában a lány szavait Finn. „Az emberek azt hiszik el, amit látnak.” Na, hát most a két bátyja is ezt teszi.

– Minden érdekel, ami számot tarthat az érdeklődésemre.

Ezúttal Ethan bökte meg Bradyt.

– Én kedvelem Caitlynt…

– Nem is ismered – szakította félbe Finn.

– Tudom, hogy van benne bátorság. A legtöbb ember nem mert volna visszajönni, és megpróbálkozni az újrakezdéssel.

– Ami bizonyára sikerült volna is, ha én békén hagyom.

– És miért nem hagytad?

Finn már majdnem ismét megvonta a vállát, de uralkodott magán.

– Mert akartam őt. – Ezzel újra leült az asztalhoz.

– Szerintem Cait bebizonyította, hogy ő is akar téged – vélekedett Ethan.

– Azt mondja, olyan vagyok neki, mint a kábítószer.

– Értem – vette át a szót ismét Brady. – Bármennyire is akar, nem hiszi, hogy jót teszel neki.

Finn a zsetonokkal játszott.

– Nagyjából így fejezte ki magát. És igaza van. Valahányszor a közelembe kerül, pokollá válik az élete.

– Akkor mutasd meg neki, hogy jó is tudsz lenni számára, hogy a jót is ki tudjátok hozni egymásból!

– És hogy csináljam?

– Add meg neki azt, amire igazán szüksége van.

– Fogalmam sincs, mire van szüksége. És azt hiszem, ő maga sem tudja. Az egyik pillanatban megtisztult bűnös, a másikban tragikus hősnő, de én egyik változatban sem kapok szerepet. – Finn két kézzel megdörzsölte az arcát. Az emberek általában elmondták, mit várnak tőle, Cait azonban nem. Ő semmit sem akart tőle.

– Szeretnéd visszakapni Caitlynt? – hajolt előre Ethan.

Finn habozott. Hány nő mondta már neki, hogy képtelen szeretni! Cait iránt érzett ugyan valamit, de vajon ez szerelem?

– Nem akarom az egész éjszakát ezzel tölteni – szólalt meg újra Ethan –, úgyhogy tekintsük ezt igennek.

– Na és akkor?

– Akkor figyelj ide, öcsi! – vette át a szót Brady. – A két bátyád most megtanít valami fontos dologra.

– Mire?

– Arra, hogy hogyan kell Canossát járni – vigyorodott el Ethan.

Finn még sohasem volt annyira boldog, mint amikor átadhatta csapatának utómunkálatokra a Follyt. Csak most jött rá, milyen nehéz teherként nehezedett a vállára ez a film.

Malibui háza teraszán üldögélt, és figyelte a partnak csapódó hullámokat. Az utolsó jeleneteket gond nélkül leforgatták egy Los Angeles-i stúdióban, és Cait távollétében ő is egészen megnyugodott. Naomi szintén lecsillapodott, a botrány pedig, mint várható volt, azonnal elült, mihelyt Cait elutazott New Yorkba.

Az elmúlt hetek már-már unalmasan teltek.

Az íróasztalán három új forgatókönyv várta, továbbá egy feljegyzés a Dolfinn Pictures esetleges New York-i terjeszkedéséről, valamint a következő filmjének költségvetési terve. Őt azonban most mindez nem érdekelte.

Amennyire tudta, Cait újra a városba érkezett. Ez pedig annyit jelentett, hogy neki végre döntenie kell: igen vagy nem. Mivel jelenleg nagyon pocsékul érezte magát, inkább arra hajlott, hogy igen. És talán még ma este, mivel ma lesz a Folly premierje meg a fogadás. Vajon Cait is eljön?

A lány mostanában nem sok feltűnést keltett. Vásárolgatott a Rodeo Drive-on, ebédelt a megfelelő éttermekben, egyáltalán tudatta a világgal, hogy újra itt van. Egyelőre Beverly Hillsben lakott a szüleinél, de minthogy többször is látták egy ingatlanügynökkel, feltehetően házat akar venni, és itt marad. Nála mindenesetre nem jelentkezett, ő csak a lapokból értesült róla, hogy éppen mit csinál. Az ügynöke megszellőztette, hogy szeretne újra forgatni, de amikor egy rendező a Dolfinntől küldött neki egy forgatókönyvet, Cait elutasította. Lehet, hogy személyes okokból?

Cait kerülte őt, és ezt Finn megértette. Tudta, hogy neki kell kezdeményeznie, csak életében először azt nem tudta, hogyan fogjon hozzá.

Az az este otthon a fivéreivel nemcsak a másnap reggeli fejfájással „gazdagította”, hanem néhány fájdalmas felismeréssel is. Brady kereken megkérdezte tőle, szereti-e Caitlynt. Akkor még nem volt biztos benne, ám időközben rájött, hogy igen.

Hiányzott neki a lány. Az elmúlt három évben valami sötét lyuk tátongott az életében, noha ő erről nem akart tudomást venni. Most viszont el kellett fogadnia a tényt: szüksége van Caitre ahhoz, hogy teljesnek érezze magát.

Caitlyn mély lélegzetet vett, és végigsimított ruhája csillogó anyagán. Julio ezzel a kreációval nagy elismerést arat majd mindkettőjük számára. A rafinált szabásnak köszönhetően még vékonyabbnak tűnt a dereka, a kivágás mértéktartó volt, és a ruha hossza sem lett botrányos. Egyszerű fekete szandáljával és laza fürtökbe fésült frizurájával sikerült az elegancia és a lazaság tökéletes keverékét előállítania.

Szüksége is volt erre a fantasztikus ruhára, hogy erősödjön az önbizalma a ma esti partin. Mióta visszajött Los Angelesbe, ez lesz az első komoly próbatétele. Nyilván újra elkezdődnek majd a suttogások és találgatások, hogy nincs-e mégis valami közte meg Finn között. Bárcsak lenne valami elfogadható, jó oka a távolmaradásra! De ha kihagyja ezt az alkalmat, az udvariatlanság az egész stábbal szemben.

Ráadásul a Dolfinn mindig is híres volt arról, hogy a legjobb partikat rendezi. Ha találkozni akar a szakma nagyágyúival, mindenképp oda kell mennie, még akkor is, ha az egyiküket épp Finn Marshallnak hívják.

Az utóbbi időkben igyekezett nem is gondolni a férfira, de ez nem sokat segített. Tompa fájdalmat érzett a mellében, és újra meg újra arról győzködte magát, hogy hiába kezdenének mindent elölről, Finn úgysem maradna mellette sokáig.

A Dolfinn a Sunset Strip egyik klubját bérelte ki erre az estére. A bejáratnál már számtalan rajongó és fotós várakozott. Amikor a sofőr kinyitotta a limuzin ajtaját, Cait gyorsan ellenőrizte a frizuráját, és elbűvölő mosolyt varázsolt az arcára, aztán kiszállt a kocsiból.

Néhányan a nevét kiáltották, ő pedig különféle pózokat vett föl, ide-oda forgolódott, és integetett a kameráknak. Egy-két autogramot is kiosztott. Ez volt az élete, hazaérkezett.

De akkor miért érzi mégis olyan üresnek magát?

Ahogy az ajtóhoz ért, az ott álldogáló Walter Farrell átölelte.

– Örülök, hogy látlak! – mondta, majd kézen fogta. – Jó volt veled dolgozni. Nemrég kaptam egy forgatókönyvet, feltétlenül el kell olvasnod.

– Alig várom, hogy lássam. Küldd el az ügynökömnek!

Cait boldogan vette tudomásul, hogy a rendező egy konkrét projektet ajánlott neki, és ezt mások is hallották, tehát hamarosan híre megy a dolognak. Talán mégsem lesz olyan nehéz ez a visszatérés.

Odabent Dolby is ragyogó arccal fogadta.

– Már láttam egy részletet a filmből – közölte izgatottan. – Ha új házat veszel, ügyelj, hogy legyen egy külön szobád a díjaknak!

– Oké, majd figyelek rá.

– Jó, hogy eljöttél. Néhányan azt hitték, lapítani fogsz.

Cait biztosra vette, hogy a „néhány” szó legfőképp Naomit jelöli. Egykori barátnője a terem másik végében tartózkodott, és úgy tett, mintha nem is ismerné, ő viszont most már kifejezetten örült, hogy a jelenlétével legalább felbosszanthatja.

A klub időközben megtelt, ami Cait számára azzal az előnnyel is járt, hogy nem kellett rögtön találkoznia Finn-nel. Persze tudta, hogy előbb-utóbb elkerülhetetlenül összefutnak, de szerette volna húzni az időt. Mi tagadás, nem sikerült sokáig.

Épp egy fegyverkováccsal beszélgetett, akivel egy korábbi filmjében ismerkedett még össze, amikor a szeme sarkából észrevette a férfit. Fekete nadrágjában és ezüstszürke ingében Finn úgy festett, mintha nem is a film producere volna, hanem az abszolút főszereplője. Napbarnított bőre elárulta, hogy több időt is eltölthetett a tengerparton, miután a forgatásról visszajött Los Angelesbe.

Cait vágyakozva nézte, jóllehet ez felért egy önkínzással. Talán jobb lenne, ha mégis visszatérne Londonba. Ötezer mérföldnyi távolságból csak nem fog úgy fájni, hogy olyasvalaki után sóvárog, akit úgysem kaphat meg.

Épp elköszönt beszélgetőpartnerétől, amikor a szeme sarkából észrevette, hogy Finn is felfedezte őt. Miután a férfi nem hagyhatta ott szó nélkül a többi vendéget, neki maradt még néhány perce, hogy felvértezze magát. Aztán máris meghallotta háta mögött az ismerős hangot:

– Cait!

Noha a körülöttük állók úgy tettek, mintha fontos beszélgetésbe mélyednének, a lány nagyon is jól tudta, hogy mindenki őket figyeli. Ha nem is némultak el az emberek, jóval halkabban folytatták a duruzsolást. Cait mosolyt kényszerített az arcára, sőt sikeresen túlesett a levegőbe cuppantott, kötelező kétoldali puszikon is.

– Finn! Örülök, hogy látlak. A Dolfinn partijai mindig csodásak.

A férfi végigjáratta tekintetét a látszólag teljesen érdektelen jelenlévőkön, és a vonásai megfeszültek, ugyanakkor a hangja oldottan csengett:

– Jó újra itthon lenni?

– Ó, igen. Igyekszem megtalálni, melyik most a legjobb étterem.

– Próbáld ki az Intagliost Santa Monicában! Már ha szereted a halat.

Cait bólintott, de közben kénytelen volt az ajkába harapni, nehogy felnevessen. Micsoda abszurd bájcsevej! Finn észrevette, és neki is ellazultak az arcvonásai.

– Hogy vannak a szüleid?

Alattomos kérdés volt, Cait azonban felkészült rá.

– Örülnek, hogy egy ideig most náluk lakom, és izgatottan várják a Follyt. Őszintén szólva meglehetősen büszkék rám.

– Jó ezt hallani – bólintott Finn.

Közben a körülöttük csoportosulok megértették, hogy nem várható botrány, és újra a korábbi hangerővel folytatták a társalgást.

– Jól nézel ki – állapította meg Finn, aki viszont lehalkította a hangját. – Julio újabb remekműve?

– Igen, ő is örül, hogy megint dolgozhat nekem.

– Nagyon visszavonultan élsz mostanában.

– Tanulok a hibáimból. – Cait észrevette, hogy Finn erre elkomorodik, habár ő akarta megbántani. Mindegy, most már nem fog magyarázkodni, különben is ideje befejezni ezt a csevegést. – Azt hiszem, hozok magamnak még egy italt a bárból – nézett az üres pezsgőspoharára.

– Elkísérlek.

– Nem lenne bölcs dolog.

– Nem érdekel.

– Ó, miért is nem lep meg ez engem? – fortyant fel a lány, mire Finn azonnal sértődött képet vágott. Cait gyorsan mosolyra húzta a száját. – Hagyjuk az egészet! Ez most nem a megfelelő hely és idő. Túl sok itt az ember meg a kamera. Nem akarok…

– Gyere velem! – Finn kilépett egy csöndesebb oldalfolyosóra, s amikor látta, hogy a lány nem követi, visszament érte, és a fülébe súgta: – Engem nem érdekel, ki mindenki figyel minket, de tudom, hogy neked nem közömbös. Beszélni akarok veled. Négyszemközt. Ha kell, a hátamon viszlek ki a teremből. Te döntesz.

Cait letette a poharát egy asztalra. Valójában nem sok választása maradt. Mondja hát el Finn, amit akar, aztán mindenki mehet a dolgára!

– Oké, essünk túl rajta! – mondta, és követte a férfit.

A folyosón jobbra Finn kinyitott egy ajtót, és szabályosan betuszkolta a lányt. Cait gyorsan megállapította, hogy valami raktárfélébe jutottak, de hiába próbált kiszabadulni, a férfi becsukta az ajtót, és elzárta előle a menekülés útját.

– Esküszöm, ha közelebb jössz, újra megütlek! – sziszegte Cait.

– Csak tessék, ha attól jobban érzed magad! – Finn provokatív módon felemelte az állát.

A lány hirtelen rádöbbent, milyen nagy csönd veszi körül őket. Bent a zajos teremben, száz ember szeme előtt még tudta valahogy tartani magát, de most alig fél méter volt köztük, s ő érezte a férfi illatát, teste melegét. Kétségbeesetten tett egy lépést hátrafelé, mire nekiütközött egy polcnak.

– A végén még összetöröm a készletet – intett fejével az italosüvegek felé. – Más sem hiányzik, mint hogy a bűnlajstromomat még ezzel is tetézzem.

– Hajlandó vagy meghallgatni? – kérdezte Finn egészen lágy hangon.

– Nincs nekünk miről beszélni.

– Én másképp látom.

– Hát persze – mondta Cait nem is annyira harapósan, mint inkább fáradtan. – Mostanában már nem sok mindenben értünk egyet.

Finn egy csókkal válaszolt. Caitnek ideje sem maradt tiltakozni, a férfi egyszerűen átölelte, és száját a szájára szorította. Csodás érzések árasztották el a lány egész testét, de hamarosan visszanyerte az önuralmát, és félbeszakította a csókot.

– Amikor utoljára ezzel próbálkozott valaki, levittem a földre.

– Te mindig leviszel engem a földre. – Finn a lány homlokához szorította a homlokát, s két karjával a polcnak támaszkodott, mintegy foglyul ejtve Caitlynt. – De én vállalom ezt a rizikót.

– Miért?

– Mert mindenképpen meg kell hallgatnod. – Egyik kezével a lány füle mögé tűrt egy hajtincset. – És mert szeretek csókolózni veled. Hiányzott is már.

– Te arrogáns, beképzelt…

– Te pedig konok vagy, frusztrált és… – Finn szünetet tartott a felsorolásban, aztán így fejezte be: – tökéletes.

Cait számtalan filmben játszott már, amelyben a hős valami ilyesmit mondott vagy tett, és a hősnő szíve nyomban olvadozni kezdett, de most először érezte át, milyen is ez valójában. Melegség járta át, érverése felgyorsult, szeme könnyel telt meg.

– Nem hiszem, hogy én erre képes vagyok, Finn. Már kétszer is kudarcot vallottunk.

– Akkor van még egy lehetőségünk.

– Én ezt nem bírom ki még egyszer. Túl sok ez, túl kemény… Annyira fáj elválni tőled.

– Akkor talán ne váljunk el többé!

– Még soha nem volt egyetlen jó érved sem arra, hogy maradjak.

– Szeretlek téged – mondta Finn egyszerűen, és látta, ahogy Cait arcából kifut a vér. A lány egy pillanatra megingott, s ő már azt hitte, talán félreértett mindent, s megint rossz lapokkal ment all-inre.

– Ez… valami új – nyögte ki nagy sokára Cait.

– Az érzés nem új, csak végre szavakba tudtam foglalni.

– Te nem szerethetsz engem.

– Miért?

– Mert senkit sem engedsz közel magadhoz.

– Így igaz. Te vagy az első.

– Nekem ez nem megy – sóhajtotta Cait, és a válla ernyedten lógott.

– De miért nem?

– Mert a szerelemnek valami kellemes, gondtalan dolognak kellene lennie.

– Te vagy túl sok filmet láttál, vagy túl keveset – csóválta meg Finn a fejét.

– Komolyan mondom – bizonygatta a lány. – Jól éreztük magunkat együtt, de nem vagyok biztos benne, hogy jót teszünk egymásnak…

– Jaj, ne gyere nekem megint a droggal meg a függőséggel!

– De hát ez az igazság.

– Szó sincs róla! A függőség azt jelenti, hogy gyenge vagy, és nem tudsz ellenállni valaminek, amire nincs is szükséged. De találni valakit, akire támaszkodni lehet, az nem gyengeség. Kérlek, támaszkodj rám, bízz bennem! Bármire legyen is szükséged, én az akarok lenni neked.

– Ez nagyon szépen hangzik. – A lány szeme huncutul csillogott, és megrándult a szája széle. – Ráadásul csak egy kicsit giccses.

– Nyilván túl sok rossz forgatókönyvet olvastam – vigyorodott el Finn –, de amit érzek, az igazi. Mondj már rá valamit!

– Mindig is szerettelek, Finn. Ezért is volt olyan nehéz visszajönnöm és a közeledben lennem. Azt hittem, semmit sem jelentek neked.

– Sok minden van, ami semmit sem jelent nekem, de veled kapcsolatban szó sincs erről. Tény, hogy nem érdekelnek a bulvárlapok, ha viszont téged bántanak, beperlem és tönkreteszem őket. Ami neked fontos, az nekem is az. Ha akarod, megveszem az összes vacak magazint.

– Tényleg megtennéd? – nevetett föl Cait.

– Bármit megtennék, csak mondd meg, mit szeretnél!

– Értékelem az igyekezetedet. Nem is kell többet mondanod. – Azzal Cait átbújt a férfi karja alatt, és az ajtóhoz lépett. – Jössz?

– Veled bárhová! – mondta Finn, és megfogta a lány kezét.

Amikor beléptek a terembe, a tömeg döbbenten szétvált előttük. A vendégek némán figyelték, ahogy a bejárathoz sétálnak.

A paparazzók még mindig nagy csoportokban ácsorogtak az utcán, s amint a pár feltűnt, azonnal kattogtatni kezdték a fényképezőgépeiket, majd kérdésekkel bombázták az egymásra talált szerelmeseket.

Ők azonban nem szóltak semmit, csak átölelték és hosszan megcsókolták egymást. Még a kamerák kereszttüzéről is megfeledkeztek, bár az Finnt úgysem érdekelte soha.

UTÓHANG

– Most kezdődik! – Caitlyn felkapta a távirányítót, hangosabbra vette a tévét, és megbökte Finnt, aki végre letette kezéből a forgatókönyvet.

– Azt hittem, utálod Carrie Catnert – cukkolta a kedvesét.

Cait leült mellé a kanapéra, és lábát az ölébe tette.

– Hát persze. Csak tudni akarom, hogy ma este is agyagba döngöl-e engem.

– Nem meri megtenni.

Cait értékelte Finn lojalitását, csakhogy Carrie mostanában mintha életcéljává tette volna, hogy folyton őt szurkálja. Bár valójában mindez már nem is érdekelte annyira.

– Az ilyen önjelölt divatdiktátorok az agyamra mennek.

– Fantasztikusan néztél ki tegnap. Még Catner sem tud majd mást mondani. – Finn a lányhoz hajolt, és megcsókolta.

A képernyőn hamarosan feltűnt a műsorvezető.

„Tegnap este egy seregnyi sztár jelent meg a The Folly of the Fury című film bemutatóján. A második világháború idején játszódó regény igen népszerű, s most a filmváltozatára is sokan voltak kíváncsiak. Még néhány magas rangú politikus is eljött Washingtonból, a korábbi szenátor, Porter Marshall tiszteletére, akinek a film ajánlása szól.”

– A nagyszüleid irtó jól néznek ki – jegyezte meg Cait, és Finn egyetértőn bólintott, miközben a lány lábát simogatta.

„Úgy tűnik, Jason Elkins és Naomi Harte, akik a hírek szerint összekaptak a forgatás után, most újra kibékültek.”

– És egy szót sem szól Naomi ruhájáról? – nehezményezte Cait. – Szerintem a stylistja kábítószer hatása alatt állt, amikor ebbe a zsákruhába gyömöszölte. Még én is sajnáltam a szerencsétlent.

„Természetesen ismeretes, hogy a kulisszák mögött Naomi Harte és Caitlyn Reese között heves konfliktus támadt, melynek oka Finn Marshall, a producer.”

A képeken most már ők ketten voltak láthatók, Cait és Finn.

„Reese és Marshall a szüleik kíséretében érkeztek. A két befolyásos család gyermekeire szép jövő vár a filmiparban. Noha a pár hallgatásba burkolózik, ha a magánéletükről kérdezik őket, nemrég látták a Marshall fiút, amint a Rodeo Drive egyik elegáns ékszerüzletébe tér be.”

Finn káromkodva kutatott a távirányító után, de Cait gyorsabb volt, és miután megkaparintotta, még erősebbre vette a hangot.

„…névtelen forrásból azt is tudhatjuk, hogy eljegyzési gyűrűket vett szemügyre. Mindenesetre tegnap még nem szikrázott semmilyen gyémánt Reese ujján.”

Finn ekkor végre megszerezte a távirányítót, és kikapcsolta a tévét. Caitlyn teljesen ledermedve nem is védekezett, majd némi hallgatás után megkérdezte:

– Vettél egy új órát magadnak?

Finn felsóhajtott, egyik kezével letette az öléből Cait lábát, a másikkal pedig előhalászott a zsebéből egy kis dobozt.

– Meglepetésnek szántam… Virággal, pezsgős vacsorával…

– Meg vagyok lepve – nyögte Cait, miközben a férfi a térdére helyezte a dobozkát, majd ujjai közé csippentve kivette belőle a gyűrűt.

– Tényleg meg kell kérdeznem? – nézett a lányra keserves arccal.

– Jó lenne. Csak hogy ne legyen félreértés – nevetett a lány.

– Nem nyilvánvaló, hogy azt reméltem, hozzám jössz?

– Erre akkor tudok válaszolni, ha megkérdezel.

– Addig nem kapod meg a gyűrűt, amíg nem mondasz igent.

– Akkor sokáig itt ülhetünk.

– Miért? Nincs jobb dolgunk? – vigyorodott el Finn.

Cait közelebb húzódott hozzá, és simogatni kezdte a mellkasát.

– Talán van – felelte érzéki hangon, és megcsókolta a férfi nyakát.

– Nem ér, ez csalás! – tiltakozott megjátszott felháborodással Finn.

Caitlyn azonban csak megvonta a vállát.

– Őszintén szólva, egyáltalán nem érdekel!