Tétova tanácsadó

Kimberly Lang

Harlequin Magyarország (2016)

Címke: Romantikus

Romantikusttt

Nagy gond szakad Will nyakába, amikor tizenöt éves vadóc féltestvérének a gyámja lesz. A lányka baklövések sorát követi el az előkelő társasági összejöveteleken, ráadásul nemsokára részt kell vennie élete első bálján. Will elhatározza, hogy illemtanárt szerződtet mellé, aki az intenzív oktatás kedvéért három hétre be is költözik majd hozzájuk. Csakhogy az állásra jelentkező Gwen nem afféle kimért, mogorva vénkisasszony, hanem egy vonzó, fiatal nő, akinek elsősorban épp az ő faragatlansága tűnik fel. Will azonban tőle nem viselkedési tanácsokat szeretne kapni, hanem valami egészen mást…

Kimberly Lang

Tétova tanácsadó

1. FEJEZET

– Evie a féltestvérem! Nem zárhatom be a padlásra, mintha nem is létezne!

– De nem is jelenhetsz meg vele a nyilvánosság előtt, William! Nemcsak a családot hozod ezzel kellemetlen helyzetbe, hanem a céget is.

Will Harrison elgondolkozva újratöltötte whiskyvel a poharát, majd töltött apja legközelebbi barátjának, a HarCorp cég ügyvédjének, Mareus Heathertonnak is. Igaz, a tegnapi ebéd a klubban valóban nem sikerült valami fényesen, gondolta, de ez még nem a világvége.

Marcus a pohara után nyúlt.

– Evangeline aranyos kislány, de tény, hogy Rachel túlságosan szabadjára engedte apád halála után. Olyan ez a lány, mint a forgószél!

Ez már jóval barátságosabban hangzott, mint a „neveletlen” jelző, vagy éppen a „nemkívánatos személy” és a „makrancos hölgy” kifejezések, melyekkel sajnos szintén gyakran illették a féltestvérét.

Willnek azonban rögtön elment a kedve a mosolygástól, amikor eszébe jutott a tegnap déli közjáték. A hevesen gesztikuláló Evie kezéből kirepült egy aprósütemény, amely épp Mrs. Wellford elkényeztetett ölebének fején landolt. A jelenet önmagában még vicces is lett volna, ha az a kis dög nem nyelte volna le mohón az édességet, melyet aztán egyből vissza is öklendezett, egyenesen a gazdája ölébe. A jelenetnek köszönhetően Evie-nek nem igazán sikerült kedvező benyomást tennie az előkelő dallasi társaságra.

A hetvenéves Marcusnak ugyan meglehetősen régimódi elképzelései voltak a felsőbb társadalmi osztályba tartozó fiatal hölgyek neveléséről, egy dologban azonban igaza volt: a tizenöt éves Evie egyszerűen nem tudott viselkedni. Ez ellen pedig sürgősen tenni kellett valamit, ahogy azt az idős úriember már vagy fél órája fejtegette.

Ellenkező esetben a Harrison név ismét a bulvársajtó kedvenc témájává válhat. Éppúgy, mint annak idején, mikor Will édesapja, Bradley bejelentette eljegyzését a titkárnőjével, aki feleannyi idős volt, mint ő. Rajta kívül mindenki tisztában volt vele, hogy Rachelnek csak a vagyonára fájt a foga, ám az öreget mintha nem is érdekelte volna a dolog. Mikor Rachel két kézzel szórta a pénzét, ő csak mosolygott, beletörődve, hogy a nő a bolondját járatja vele.

Amikor aztán Rachel megelégelte a dallasi elit életmódját, Bradley nyugdíjba vonult, és az ötéves Evie-vel együtt mindhárman áttelepültek a karib térségbe. A családi vállalat vezetését az üzleti életben akkor már tapasztalt, huszonhat éves fia, Will kezébe adta.

Míg Will az ezt követő mintegy tíz évben azon munkálkodott, hogy a céget nemzetközi konszernné alakítsa, apja és Rachel St. Kitty strandjain süttették a hasukat, ha épp nem a föld körül utazgattak. Egyáltalán nem gondoltak arra, hogy lányukat felkészítsék a dallasi társasági életre. Vagy ahogy azt Marcus megfogalmazta, hogy bevezessék a civilizált életbe.

Apja halála után Will évekig alig hallott valamit Rachel felöl. A nő már csak a cég könyvelőirodájában bukkant fel megszokott rendszerességgel. Mígnem a múlt hónapban a férfi arról értesült, hogy Rachel halálos balesetet szenvedett, és így ő lett az elárvult Evie gyámja, akit szinte alig ismert.

A dolog egyelőre nem festett túl jól.

Will megköszörülte a torkát.

– Mrs. Gray és Evie tanára…

– Mrs. Gray házvezetőnő, aki csupán arról gondoskodik, hogy Evie-nek legyen mit ennie és felvennie. Nem hiszem, hogy ő lenne a megfelelő személy a lány nevelésére. A tanárainak pedig épp elég dolguk van azzal, hogy felkészítsék a Parkline Akadémia felvételijére.

Marcus olykor makacs volt, mint egy öszvér. Mindazonáltal ő jelentette az egyetlen biztos pontot Will és a cég életében, s mindig hű maradt a Harrison családhoz. Evie felbukkanása új feladatokat rótt az öregúrra, aminek Will csak örülni tudott. Így végre nem az ő szerelmi élete és az újabb Harrison generáció miatti aggódás állt Marcus érdeklődésének középpontjában.

– Rendben – engedett Will. – Keresek valakit, aki gondoskodik Evie megfelelő neveléséről.

– Minél előbb, annál jobb. Az emberek már kérdezősködnek felőle. Hetek óta azzal mentegetem Evangeline-t az ismerősök körében, hogy szegény gyermeknek időre van szüksége, hogy feldolgozza az édesanyja halálát.

– Ez így is van. – Will maga is tizenkét éves volt, amikor elveszítette az édesanyját. Együtt érzett Evie-vel.

– Igen, de az ő társadalmi helyzetével itt, az Államokban bizonyos kötelezettségek is együtt járnak.

– Te jó ég, hiszen még csak tizenöt éves!

– Figyelj rám, William Harrison! Evangeline-t mielőbb be kell vezetni a társasági életbe! Hallgatólagos elvárás, hogy a klinika javára rendezett jótékonysági bálon részt vegyen. – Marcus hátradőlt a karosszékben, és belekortyolt a vvhiskyjébe.

– De hiszen… addig már csak három hét van hátra! – tiltakozott Will.

– Pontosan. Úgyhogy igyekezz mielőbb találni valakit!

Kedves Miss Sawyver!

A legjobb barátnőm randit beszélt meg egy fiúval, akibe szerelmes vagyok. Nagyon haragszom most rá emiatt. Ráadásul még a bőrdzsekimet is kölcsönkérte a randira! Azt mondja, ez természetes, hiszen legutóbb ő is kölcsönadta nekem a csizmáját, én mégis úgy gondolom, ez azért nem ugyanaz a helyzet. Mindketten rendszeresen látogatjuk a honlapját, és nagy rajongón vagyunk. Mit tanácsot? Kölcsönadjam neki a dzsekimet?

Cinderella

Gwen a kávéscsészéje után nyúlt. Üres. Pedig még egy csészével innia kell, mielőtt igazán belemélyed a kamasz lányok civakodásába.

A konyhai melegítőlapon álló kanna szerencsére még félig volt kávéval. Gwen teletöltötte a csészéjét. Az elmúlt kilenc hónapban internetes viselkedési tanácsadóként végzett munkája során annyi fiatalkori szerelmi üggyel találkozott TeenSpace nevű honlapja jóvoltából, hogy az még egy szappanoperába is sok lett volna.

Amikor igent mondott a felkérésre, csupán arról volt szó, hogy mindössze néhány egyszerű kérdést kell majd megválaszolnia. Például hogy kinek kit illik meghívnia az iskolai bálra. A valóság viszont messze nem így festett. A középiskolákban nap mint nap lejátszódó drámák néha alapos fejtörést okoztak neki.

Gwen igen csekély személyes tapasztalattal rendelkezett a tinédzserkori tragédiákat illetően. Egyetlen apró ballépéstől eltekintve ő mindig jó kislány volt, nem úgy, mint testvére, Sarah, akinek szeszélyei igencsak próbára tették annak idején anyjuk türelmét. Gwen felnőttként is mindig harmóniára törekedett.

Letitia rekedt nyávogással ugrott elő a kenyereskosár mögül, majd ugyanazzal a lendülettel Gwen papucsára vetette magát. Éles karmai felsértették Gwen bokáját, aki ijedtében kilöttyintette a kávét.

– Még leforrázom a bundád, te buta macska!

A nyuszifüles papucs, melyet a lány Sarah-tól kapott, mindig felborzolta az egyébként békés Letitia kedélyeit. Ez az állapot már öt napja tartott. Gwen bokája úgy festett mintha egy mini vámpírraj támadta volna meg. Sóhajtva bújt ki a papucsából, hogy Letitia kedvére játszadozhasson vele, és mezítláb indult vissza a számítógépéhez.

Akinek ilyen barátai vannak, nincs szüksége ellenségekre… – villant az eszébe a gondolat, de úgy döntött, ezt a megjegyzést inkább kihagyja a Cinderellának fogalmazott válaszából. Miután a honlapon hozzá intézett valamennyi aznapi kérdést megválaszolta, a leveleknek szentelte magát. Internetes munkája sikeres volt, folyamatosan növekvő népszerűsége pedig jól jött illemtantanári végzettsége szempontjából is. Olykor már-már elege volt a munkából, hiszen szinte valamennyi dallasi elsőbálozó telefonjában el volt mentve a száma.

A számlák és néhány csekk mellett Gwen egy újabb köszönőlevelet talált a levelek között, egy csapat idei elsőbálozónak nyújtott segítségéért. Ezért az elismerésért keményen meg is dolgozott, ami azt illeti. Ezzel a csoporttal volt idáig a legnehezebb dolga. Gyakran úgy érzete, fogytán a türelme. Valóságos közelharcot kellett vívnia azért, hogy a fiatalok kivegyék a szájukból a rágógumit, és kikapcsolják mobiljaikat.

Dolgozószobája falán egymást érték az ilyen és ehhez hasonló köszönetnyilvánítások. Az ország legjobb iskolái által kibocsátott bizonyítványok felett még maradt egy kevés hely, de a lány már nem szeretett volna semmi olyasmit kitenni, ami jelenlegi munkájára emlékezteti.

Ha látnák az egykori csoporttársaim, most mivel foglalkozom! – sóhajtott a bizonyítványokra tekintve, melyeket az évfolyam legjobb tanulójaként kapott. Itt volt a George Washington Egyetemen szerzett, kissé már porlepte diplomája is. A politikusok és vezető beosztású üzletemberek munkáját segítő végzettségével jelenleg elsőbálozókat és tánciskolásokat okított.

De eljön majd a nap, amikor többé nem lesz rászorulva arra, hogy jómódú, neveletlen kamaszokat tanítson az illemre, és ismét felnőttekkel meg komoly üzletemberekkel dolgozhat. Legalábbis bízott benne.

Telefoncsörgés szakította félbe a gondolatát. Mosolyogva fogadta a hívást: – Jó reggelt, Gwen Sawyer etikettoktató vagyok.

– Miss Sawyer? Nancy Tucker vagyok, és William Harrison irodájából beszélek a HarCorp International megbízásából.

Gwen szívverése egy pillanatra megállt. Már hónapok óta hiába próbálkozott azzal, hogy valahogy bejusson a céghez. A személyzeti osztály megbízott alkalmazottja ugyanis mind ez idáig következetesen figyelmen kívül hagyta a próbálkozásait.

– Miben lehetek a segítségére, Miss Tucker?

– Mr. Harrison figyelmét felkeltette a tevékenysége, és szeretne személyes találkozót egyeztetni ez ügyben ma délután kettőre, amennyiben megfelel önnek.

Gwen szinte érezte, ahogy az adrenalin szétárad az ereiben. Amennyiben megfelel neki? Szinte bármit megtett volna egy ilyen lehetőségért cserébe. A cégvezető személyesen szerette volna látni!

Elfogadta a felajánlott időpontot, udvariasan elbúcsúzott, majd miután megbizonyosodott róla, hogy a másik fél is letette a telefont, hangosan felkiáltott örömében.

Megvan az áttörés! Az elsőbálozók felkészítésével töltött idő, úgy tűnik, véget ér. Öt hosszú, keserves év után felcsillant a szakmai újrakezdés reménye! Épp a napokban olvasta az újságban, hogy a HarCorp belép az ázsiai piacra. Valaki minden bizonnyal továbbította az ajánlatát az igazgató felé. Alig maradt egy kevés ideje, hogy felkészüljön a találkozóra, de egy dolgot már így is biztosan tudott.

Ez a találkozó döntő változást hoz majd az életébe.

Gwen az órájára pillantott. Tíz perc múlva kettő. Tökéletes. Az elmúlt öt percet a HarCorp tizennegyedik emeleti női mosdójában töltötte, nehogy túl korán érkezzen a találkozóra. Most még egyszer ellenőrizte a külsejét.

A huzatos parkolóban egy-két kisebb tincs kiszabadult a szoros kontyból, amelyet erre az alkalomra megfelelőnek ítélt, de most úgy döntött, ez inkább előnyére vált a frizurájának. Finom mozdulattal bepúderezte a szeplőket az orrán, feltett az ajkára egy leheletnyi szájfényt, majd kritikusan végigmérte magát a tükörben. Hát, szépségversenyt nem nyerne ezzel a megjelenéssel, az egyszer biztos, de mindenképp megbízható alkalmazott benyomását kelti.

Homokszínű kosztümöt, halvány barackszínű blúzt és magas sarkú cipőt választott, kiegészítőként pedig a nagymamájától örökölt, immár kabalának számító gyöngysort viselte.

Kettő óra elölt öt perccel nyitott be a titkárság üvegajtaján, és lépett a recepcióspulthoz, amely megjelenésében leginkább egy repülőgép ultramodern pilótafülkéjéhez hasonlított.

– Mr. Harrison jelenleg egy megbeszélésen vesz részt – tájékoztatta a recepciós hölgy, – Elnézését kéri a késésért, és azt üzeni, foglaljon helyet, míg hamarosan megérkezik. Megkínálhatom egy csésze kávéval?

Tekintettel az izgalomtól összeszorult gyomrára, Gwen udvariasan elhárította az ajánlatot, és helyet foglalt a váró egyik bőrfoteljében, majd elmerült a rendelkezésre álló olvasmányok egyikében, amely épp a HarCorp éves beszámolója volt.

A várakozással töltött idő előbb húsz, majd lassan harminc percre nyúlt, Gwen pedig egyre mogorvább lett, mígnem végre megjelent egy sötét hajú, élénkzöld kosztümöt viselő nő, aki Nancy Tuckerként mutatkozott be.

– Sajnálom, hogy megvárattuk, Miss Sawyer. Mr. Harrison várja önt.

Épp ideje, gondolta magában Gwen, miközben azzal próbálta nyugtatni magát, hogy ez a találkozó túl nagy jelentőséggel bír ahhoz, hogy az udvariatlanságnak számító pontatlanság miatt bosszankodjon.

Nancy kinyitotta az igazgató irodájának ajtaját, ahol Gwent Dallas lélegzetelállító látképe fogadta. Ennyivel azonban be is kellett érnie fogadtatásként. Az irodában helyet foglaló férfi ugyanis csupán egy kézmozdulattal invitálta beljebb, anélkül hogy megszakította volna a telefonbeszélgetést.

Gwen letette a táskáját a földre, helyet foglalt az íróasztal előtti széken, majd ölbe tett kézzel várt.

Első szabály, villant bosszúsan az eszébe, hogy soha ne telefonálj, ha egy másik ember áll veled szemben.

Mindenesetre nyugalmat erőltetett magára. William Harrison elfoglalt üzletember. A Gwen gondjaira bízott gazdag fiatal lányok és lányos édesanyák körében az egyik legkapósabb agglegénynek számított egész Dallasban.

Gwen, aki eddig csak az újságból ismerhette a férfit, most azt is megértette, miért. Ha nem lett volna bosszús a hosszúra múlt várakozás miatt, talán még őt is megérinti William Harrison látványa. A sajtóban megjelent fotók nem adták vissza hűen a valóságot. Míg a képeken a férfi merevnek tűnt, és megközelíthetetlennek, élőben ez egyáltalán nem volt róla elmondható.

Inge legfelső gombja nyitva volt, nyakkendőjét korábban meglazíthatta, ingujját könyékig feltűrte. Haját kicsit hosszabban hordta, mint a hasonló pozíciót betöltő férfiak, napbarnított bőrszíne pedig arra engedett következtetni, hogy nem az íróasztal mellett tölti minden idejét. Széles válla és izmos karja láttán Gwen biztosra vette, hogy rendszeres sporttevékenysége nem merül ki a hétvégi golfozásban. Tekintete lassan az iroda falára siklott, de ott semmi rendkívülit nem fedezett fel.

Nézelődéséből mély, hangos nevetés szakította ki, és irányította a figyelmét ismét a férfira, aki elkapva a pillantását, rámosolygott. Apró gödröcskék jelentek meg az arcán! Vajon melyik nő képes ennek ellenállni? – futott át Gwen fején. Ő mindenesetre nem nagyon…

Mielőtt felfogta volna, hogy Mr. Harrison befejezte a telefonálást, a férfi már meg is kerülte az íróasztalt, és a kezét nyújtotta felé.

– Sajnálom, hogy megvárakoztattam, Miss Sawyer. Will Harrison vagyok.

Ilyen közelről egyszerűen lenyűgözően festett. Meleg, mogyorószín szeme és határozott, de barátságos kézfogása kellemes bizsergést ébresztett Gwenben.

– Semmi probléma – biztosította a férfit, majd kinyitotta az aktatáskáját, és több dokumentumot is elővett belőle. – Az alábbi lehetőségeket tudom nyújtani…

Will Harrison eközben ismét helyet foglalt íróasztala mögött.

– A titkárom szerint ön a legjobb a szakmájában, így biztos vagyok benne, hogy sikerül Evie-vel dűlőre jutnia. Mindössze annyit szeretnék megtudni, hogy gyorsan és hatékonyan dolgozik-e, ugyanis sürget az idő. És a diszkréció elengedhetetlen feltétel.

A dicsérő szavak hallatán Gwen egyből megbocsátotta az udvariatlan félbeszakítást. Valóban ő a legjobb, és éppen itt az ideje, hogy ezt rajta kívül végre más is észrevegye! De ki a csuda lehet Evie?

– A klinika javára rendezett jótékonysági bál három hét múlva kerül megrendezésre. Hogy úgy mondjam, ez lenne a tűzpróba Evie számára.

Gwen most már teljesen összezavarodott. Tudta, mikor lesz a bál, hiszen egy ideje másról sem szólt az élete, de nem értette, mi köze lehet ehhez a HarCorp cég tulajdonosának, az adományozáson kívül persze.

Megköszörülte a torkát.

– Mr. Harrison. Miss Tucker még nem említette, melyik általam kínált szolgáltatást szeretnék igénybe venni…

William felvonta sötét szemöldökét, de mivel a számítógép egy bejövő e-mailt jelzett, a képernyőre siklott a tekintete. Gyorsan gépelt valamit, mielőtt válaszolt volna:

– Evie-ről van szó, a féltestvéremről.

A dacos kis Evangeline, hát persze! A legvadabb pletykák keringtek a lányról mostanság. Jaj, ne! Gwenben szörnyű balsejtelem ébredt.

– Jelenleg nálam lakik, és a viselkedése hagy némi kívánnivalót maga után.

– Ön illemtanárt keres a testvére mellé?

– Így is mondhatjuk. Valakit, aki megtanítja a társadalmi viselkedés alapvető szabályaira, és segít a ruhatára összeállításában.

Gwen magába zuhant. Minden reménye egyszeriben semmivé vált. Nem a HarCorp kereste meg munkalehetőséget kínálva, hanem egy újabb elsőbálozó. A biztonság kedvéért megkérdezte:

– Mennyi idős Evie?

– Tizenöt.

Gvven megpróbálta elrejteni a csalódottságát.

– Meglehetősen fiatal ahhoz, hogy bevezessék a társasági életbe…

Mivel Will időközben ismét a számítógépnek szentelte a figyelmét, most először nézett egyenesen a lány szemébe.

– Ő Harrison lány – felelt kurtán, úgy hangsúlyozva a nevet, mintha királyi méltóságról beszélne. – Az apám és a mostohaanyám, akik már mindketten meghaltak, sajnos nem fektettek kellő hangsúlyt a húgom neveltetésére. Nem szeretném, ha a bálon Evie szégyent hozna magára vagy a családunkra, tehát…

Ezúttal a telefon szakította félbe a beszélgetést, Gwennek így volt egy kevés ideje arra, hogy átgondolja a lehetőségeit. Végül arra jutott, semmi oka rá, hogy sértve érezze magát. A Will Harrison által kínált munkalehetőség épp arról szólt, amivel eddig is kereste a kenyerét. Egyedül a büszkeségén esett csorba, hiszen egészen más reményekkel érkezett ma ide. Miért ne vállalhatná el a munkát? Talán Will Harrisonra is ragad valami az illendő viselkedés szabályaiból…

A gondolat bátorságot öntött belé. Ha ügyes, most megcsinálhatja a szerencséjét, és mégis bekerülhet a HarCorphoz. Igaz ugyan, hogy a hátsó ajtón, de ez most nem számít.

– Mit gondol az ügyről, Miss Sawyer? – szegezte neki a kérdést a férfi, miután letette a telefont.

– Elvállalom a testvére oktatását, de három hét igencsak kevés idő…

– Ez így van. Ezért minden szabad idejét Evie-vel kell töltenie – felelte Will. Gyorsan írt valamit egy darab papírra, felállt és odanyújtotta Gwennek, majd hanyagul az íróasztalnak támaszkodott.

Gwennek nagy nehezen sikerült elfordítania a tekintetét a férfiról, és a lendületes kézírásra összpontosítania a figyelmét. Egy cím volt a papíron Turtle Creek elegáns negyedében.

– Még ma este beköltözhet, a vendégszobát már elő is készítettük önnek!

Gwen elpirult.

– Úgy érti, ott kell laknom? – A lány nagy levegőt vett, majd folytatta: – Üzletasszony vagyok, Mr. Harrison, más ügyfeleim is vannak, akikkel szintén foglalkoznom kell.

– Evie természetesen iskolába jár, ez idő alatt lesz ideje elintézni a dolgait. Megfizetem a szolgáltatásait!

Gwennek csak többéves gyakorlata miatt sikerült rezzenéstelen arccal fogadnia a szemérmetlenül nagy összeget, melyet a férfi megnevezett. Úgy tűnt, nem viccel.

– És mint említettem, teljes diszkréciót várok el öntől.

Ezzel az összeggel még Dallas legnagyobb pletykafészkei is örökre hallgattak volna.

Gwen a korához képest nagyon fiatalnak tűnt, és nagyon csinos is volt. Hiányzott belőle a felsőbb osztálybéli nőkre olyannyira jellemző álszemérmesség. Üde kivételnek számított.

Will leginkább egy ősz hajú matrónára számított, de kellemesen meglepődött. Gwen elegáns jelenség volt, olyan, aki jó példa lehet Evie számára.

A lány nyugodt volt, és kimért, Will azonban tudta, hogy ez csak a látszat. Miss Sawyerből remek pókerjátékos válhatott volna, ha aranybarna szemének villanása nem árulja el érzéseit. Willnek feltűnt, hogy már a beszélgetésük elején zavarta a lányt valami. A felkínált fizetség láthatóan megdöbbentette. Nyilván sosem kínáltak még neki ilyen magas összeget a munkájáért, de Will biztosra akart menni. Szerette volna, ha Gwen egyedül Evie-re koncentrálna, és titkos tervéről egy szó se jutna el Tish Cotter-Hulme-hoz. Dallas vezető pletykarovat-írójához.

Gwen meglepően higgadtan reagált az ajánlatra. Bizonytalanságát udvarias mosoly mögé rejtette. Ezt a kis trükköt remélhetőleg majd Evie-nek is megtanítja.

– Nem költözhetek önhöz.

– Férjnél van? – Will gyors pillantást vetett Gwen ölbe tett kezére, de nem látta, visel-e jegygyűrűt.

– Tessék? – vonta fel a szemöldökét a nő.

– Van családja? Gyerekei? – kíváncsiskodott Will.

– Nem, de…

– Rendben – lélegzett fel a férfi. – Tudom, hogy meglepte az ajánlatom, de Evie nemrég veszítette el az édesanyját. Még igen érzékeny és visszahúzódó. Szüksége van valakire, akiben megbízhat.

Will látta, hogy Gwen nemsokára megadja magát. Miközben a nyakában lévő gyöngysorral játszott, kipirult a dekoltázsa.

– Nos, azt hiszem, elvállalom…

– Csodálatos!

– Előkészítem és elfaxolom a szerződést a titkárnőjének – szólt immár üzleti hangvétellel Gwen, Will legnagyobb sajnálatára.

Azzal mindketten felálltak. A férfi egy fejjel volt magasabb nála, de Gwen kihúzta magát, és a szemébe nézve, határozott hangon így szólt:

– Amennyiben megfelel, fél hétre önnél leszek.

Willnek mosolyognia kellett. Kifogástalan viselkedését látva már alig várta, hogy munka közben is láthassa Miss Sawyert.

– Rendben. Hétkor vacsorázunk.

Gwen kezet nyújtott neki.

– Örülök, hogy megismertem, Mr. Harrison.

– Hívjon csak Willnek!

– Engem pedig szólítson Gwennek! Akkor viszlát, este találkozunk!

Azzal hátat fordított a férfinak, és elindult az ajtó felé. Will így pótolhatta, amit bejövetelekor elmulasztott. A lány hosszú, formás lába, szép járása, a kosztüm alá rejtett izgalmas vonalai elismeréssel töltötték el. Remélte, megkedvelik majd egymást Evie-vel.

Eszébe jutott az a jelenet, amikor Marcust kikísérte a házból. A húga könnyezve várt rá az előcsarnokban. Elvie sötét haja és magas arccsontja Rachelre emlékeztette, csak barna szeme volt olyan, mint az övé, amit mindketten apjuktól örököltek.

– Sajnálom, hogy kellemetlen helyzetbe hoztam mindenkit – zokogott a lány. – De kérlek, ne küldj ezért bentlakásos iskolába!

Nyilván megtudta valahogy, hogy erről is beszéltek.

Will, akinek eddig új volt a báty szerepköre, megveregette a lány vállát.

– Nem hoztál kellemetlen helyzetbe senkit! Itt minden új még neked, és ezt meg kell szoknod. Nem küld el senki. Harrison vagy, úgyhogy itt a helyed!

Evie könnyáztatta arcán ragyogó mosoly jelent meg, és Will nyakába ugrott. Mindkettejüknek szokatlan volt ez az új helyzet, de úgy látszott, lassan végre sikerül közelebb kerülniük egymáshoz.

Ha már Gwen Sawyer is itt lesz, hétköznapjai ismét visszatérhetnek a normál kerékvágásba, gondolta Will. A biztonság kedvéért azért ma este otthon lesz, amikor Gwen megérkezik.

– Viccelsz? Will Harrison állást ajánlott neked? Nem is tudtam, hogy van egy lánytestvére!

– Ha figyelmesebben olvasnád a bulvárhíreket, tudhattad volna. Most miért vagy így meglepve? Végül is már egy ideje azzal keresem a kenyerem, hogy gazdag lánykák tömkelegét tanítom az illemre. – Gwen a válla és a füle közé szorította a telefonját, miközben a táskába csúsztatta a laptopját.

Sarah egyből átváltott az idősebb testvér szerepkörébe:

– Ez csak átmeneti állapot, Gwennie. Biztos vagyok benne, hogy a maximumot fogod kihozni a kisasszonyból. Akkor aztán majd azt is meghallgatja a HarCorp vezetése, milyen ajánlatod lenne az ő számukra.

– Remélem is! – felelt Gwen. Homlokráncolva futotta át még egyszer a listáját: laptop, teríték, teakészlet… a telefonban hallható hangok arra engedtek következtetni, hogy Sarah immár nem volt egyedül. – Erről senkivel sem beszelhetsz, oké? A legszigorúbb titoktartás kötelez!

– Értem – váltott Sarah angolról németre, mint ahogy azt mindig tették, amikor valami személyes megbeszélnivalójuk adódott. – Mondd csak, az életben is olyan szívdöglesztően néz ki, mint a fotókon?

Sokkal jobban! – gondolta Gwen, de ezt inkább elhallgatta.

– Jaj, Sarah! Inkább azt mondd meg, tudnál vigyázni Letitiára?

– Persze! Ezek szerint valóban odaköltözöl hozzá? Arra ugye nem kell felhívnom a figyelmed, mennyire konzervatívak az ügyfeleid? Egy illemtanár nem költözik csak úgy oda egy vadidegen férfihoz.

– Tudom, épp ezért kell őrizned a titkom. Ha ez kitudódik…

– Lakat van a számon, Gwennie. De Cotter-Hulme kisasszony, a Dallas Lifestyle riporternője nem fog kegyelmezni neked!

– Majd akkor foglalkozom ezzel a kérdéssel, ha mar elkerülhetetlen lesz – sóhajtott fel Gwen. – Nem lesznek paparazzók a ház körül. Arra pedig ügyelni fogok, hogy ne legyek nagyon szem előtt! Egyébként is ez csak egy üzlet. Ha én lennék Will Harrison házvezetőnője, senki a füle botját sem mozgatná.

– Azért ne feledd, amit mondtam! És sok sikert!

Gwen szinte maga előtt látta Sarah aggódó arcát.

– Oké, és köszönöm a támogatást!

– Ez csak természetes! Sajnálnám, ha mindaz, amiért olyan keményen megdolgoztál, egyik napról a másikra romba dőlne.

– Igen, értelek. De ez most nagy lehetőség számomra. Muszáj élnem vele!

– Én melletted vagyok!

– Köszönöm. Elviszed akkor Letitiál? Ja, és benézhetünk hozzád Evie-vel a jövő héten? Azt hiszem, új ruhatárra lesz szüksége.

Gwen hallotta, ahogy Sarah fellapozza a határidőnaplóját.

– Mondjuk péntek délután? Hívj fel előtte!

– Rendben. Most mennem kell! Mobilon bármikor elérsz. És ne feledd, teljes titoktartás!

– Értettem. Azért én mégis minden kis részletre kíváncsi vagyok! Akkor később beszélünk! De ne számíts semmi különösre!

A német nyelvű beszélgetésről Gwennek eszébe jutott, hogy bepakolja a japán nyelvtanuló szoftvert a táskájába. Ha ugyanis szeretne a HarCorp Ázsia-szakértője lenni, nem árthat, ha felfrissíti a nyelvtudását. Csak remélni tudta, hogy Evie nevelése mellett marad egy kevés ideje a tanulásra is.

Ha sikerülne elnyernie a cég bizalmát, Texasban minden ajtó megnyílna előtte. Ha azonban kudarcot vall, megbízói nagy részét elveszítheti.

Sarah-nak igaza volt. A jó hírén mindenképp csorba esne, ha kitudódna, milyen változás állt be az életmódjában. Még nagyobb balszerencse lenne azonban, ha csalódást okozna Will Harrisonnak. Egyetlen felkérést sem kapna többé, a dallasi elit ugyanis meglehetősen zárt társadalmi réteget alkot. Ha az ember egyszer kegyvesztetté válik, mindannyian kiközösítik.

A térkép szerint a modern felhőkarcoló, melyben Will Harrison lakott, egy kőhajításnyira volt csak Gwen házától, a lány mégis úgy érezte, mintha a holdra indulna, miközben bepakolt az autójába.

– Harrisonék az „A” lakosztályban laknak – tudta meg a portástól, miközben az egyenruhás férfi a lifthez kísérte.

A bejárati ajtó felpattant. Egy fiatal lány intette mosolyogva beljebb. Minden bizonnyal ő Evie. A rengeteg színes szalaggal díszített copf csak úgy repkedett a feje körül, ahogy a válla felett hátrakiabált:

– Will, megjött!

Evie természetessége szöges ellentétben állt a márványborítású előszoba hideg eleganciájával. Nyúlánk, kislányos alakja volt, felhajtott szárú, koptatott farmert és egyszerű, fehér blúzt viselt. Mezítláb volt, arca gyermeki frissességet sugárzott, idővel igazi szépség lesz majd belőle. Gwennek eszébe jutott Bradley Harrison arcképe, melyet a HarCorp előcsarnokában látott. Mogyoróbarna szemüket leszámítva egyikük sem hasonlított az apjukra.

Ekkor megjelent Will is. Gwennek hirtelen elállt a lélegzete. A férfi öltöny helyett most farmert és szürke pólót viselt, amely még jobban kiemelte széles vállát. Gwen ámulva mérte végig izmos alkarját.

Ő is mezítláb volt. Gwen hirtelen kellemetlenül érezte magát a kosztümben és magas sarkú cipőjében.

– Gwen, ő a testvérem, Evangeline. Evie, a hölgy Miss Sawyer.

Gwen kezet nyújtott.

– Örülök, hogy megismerhetlek, Evangeline.

– Szuper! Én is örülök, hogy ön lesz a tanárom, rendszeresen olvasom a honlapját!

Gwen figyelmen kívül hagyta Will rosszalló pillantását.

– Remek, akkor fussunk neki még egyszer az üdvözlésnek! Örülök, hogy megismerhetlek, Evangeline.

Will felé pillantva a kislány udvariasan így szólt:

– Én is örülök, Miss Sawyer. Kérem, ezentúl szólítson csak Evie-nek!

– Köszönöm. Amikor négyszemközt vagyunk, te is nyugodtan szólíthatsz Gwennek.

Evie arca felragyogott, Gwen pedig elkönyvelhette első győzelmét.

– Evie, kérlek, vidd Gwen szobájába a csomagjait – szólt Will, majd felvont szemöldökkel fordult a nő felé. – Ön interneten keresztül is ad tanácsokat?

– Igen. Fiataloknak próbálok így segíteni.

Will bekísérte a nappaliba, amelyből, akárcsak az irodájából, káprázatos kilátás nyílt Dallasra.

– Vagy úgy! – bólintott Will. – Megkínálhatom egy aperitiffel?

Gwen nemet intett. Jó benyomást szeretett volna tenni, abban pedig az alkohol nem sokat segítene. Igyekezett elegánsan helyet foglalni Will-lel szemben, majd könnyed csevegést kezdeményezni, ami nem is volt olyan könnyű.

Will egy pohár itallal a kezében foglalt helyet egy karosszékben, lábát a dohányzóasztalra téve.

– Vacsora után nyugodtan átöltözhet – szólalt meg. – Nos, beszéljünk Evie-ről.

– Mi van velem?

A lány éppen visszatért, és a heverőre vetette magát.

– Tudni szeretném, hogyan képzeli Gwen, hogy igazi hölgyet faragjon belőled. Ülj rendesen, és ügyelj te is!

Evie szófogadóan kiegyenesedett, Gwen pedig egyszerre két Harrison várakozó pillantását érezte magán.

– Nos, úgy tervezem, hogy…

Szerencséjére Mrs. Gray, a házvezetőnő ekkor asztalhoz szólította őket. Vacsora közben biztosan könnyebb dolga lesz.

Hogy mekkorát tévedett! Evie a vacsora alatt összevissza beszélt mindenféléről, ami épp az eszébe jutott. Will azonban hallgatag volt, és csak egy-két szót vetett közbe, míg a húga levegőt vett.

– Hogyan lesz valakiből illemtanár, Gwen? Milyen iskolába jártál? – kérdezte Evie állát a tenyerének támasztva.

– Nos, több iskolába is jártam, a nyugati és a déli parton is. Tanultam protokollt, és külpolitikából szereztem diplomát. Az édesapám diplomataként dolgozott. Így sok időt töltöttem…

– Tényleg? Ez szuper! Milyen országokban jártál eddig? – vágott a szavába Evie.

– Németországban, Japánban, Angliában, és éltünk Washingtonban is… de az ázsiai kultúra a szakterületem. – Gwen szívesen elmerült volna mélyebben is a témában, hogy felhívja Will figyelmét arra, milyen nagy hasznára is lehetne a cégnek, de Evie máris tovább kérdezősködött:

– És neked is kellett etikettet tanulnod, hogy ne hozd kellemetlen helyzetbe a szüleidet?

– Igen. Az édesanyám nagy hangsúlyt fektetett a kulturált viselkedésre. Mindent megtanított, amire szükségem lehetett. Különben nem is engedett volna nyilvánosság elé.

Utóbbi kijelentését viccnek szánta, Evie azonban megilletődötten tekintett Willre, aki összevont szemöldökkel nézett fel. Nyilvánvalóan kényes pontra tapintott.

– Természetesen a könyvekből is nagyon sok mindent meg lehet tanulni – tette gyorsan hozzá. – El is hoztam a megfelelő olvasmányt a számodra.

– Még több házi feladat? – sóhajtott fel Evie.

Will hátratolta a székét, és felállt az asztaltól.

– Elnézést kérek a hölgyektől, de konferenciahívást várok – szólt, majd el is tűnt.

Gwen meglepődve tekintett utána. Ez meg miféle viselkedés?

– Gyakran előfordul ilyesmi? – érdeklődött finoman a lánynál.

– Nem mondanám.

– Akkor jó.

– Általában a dolgozószobájában ebédel, vagy a tévé előtt eszünk – folytatta Evie. – Itt még egyszer sem ettünk.

Gwen meg volt döbbenve.

– Mi a baj? – kérdezte Evie aggódva. – Reménytelen eset vagyok?

Szorongó, várakozásteljes pillantása meghatotta Gwent.

– Dehogy, csak sokat kell meg tanulnod – felelt mosolyogva. – Először is, ülj egyenesen, a lábadat pedig tedd a földre…

– Minden rendben, Marcus. Evie már ma elkezdi a tanulást.

– Kit vettél fel? Átnézted a referenciáit?

Nem, ezt nem tette. Tízért fizette a titkárnőjét, de ezt Marcusnak nem kellett feltétlenül tudnia.

– Gwen Sawyer kiváló hírnévnek örvend.

Nancy ekkor belépett a szobába, kezében a mai harmadik csésze kávéval és egy halom irattal.

– Nos, ha nincs semmi egyéb, amit meg kellene beszélnünk…

– Nincs, Will, dolgozz csak nyugodtan tovább! Csütörtökön meglátogatlak titeket, és megnézem magamnak ezt a Miss Sawyert!

Ez a baj azokkal, akiket az ember már gyermekkora óta ismer, gondolta a férfi, miután letette a telefont. Egyszerűen nem hiszik el, hogy a kisfiú felnőtt, és egyedül is képes megoldani a problémáit. Evie mindenesetre teljesen el volt ragadtatva Gwentől. Ő maga pedig, ahelyett hogy a tokiói üzleti beszámolókat tanulmányozta volna. Miss Sawyer oldalát nézegette az interneten.

Ez volt az alcím: „Etikett a huszonegyedik században”. Az etikett meglehetősen tág fogalomnak bizonyult, azokból a témákból ítélve, melyekkel Gwen itt foglalkozott. Főleg a tinédzserek tipikus problémáit orvosolta személyes tanácsadással. Hasznos ötleteket adott, és mindvégig udvarias maradt. Will fenntartása kezdett eloszlani. Kíváncsian adta be Gwen nevét a Google keresőjébe. Az első, ami a szemébe ötlött, a Tribune cikke volt, mely dicsérő szavakkal írt Gwen munkájáról. Éppen a cikk közepénél járt, amikor a titkárnője hívta.

– Miss Sawyer keresi az egyesen.

Máris elege lett volna Evie-ből?

– Gwen?

– Elnézést, hogy zavarom. Azt szerettem volna csak megkérdezni öntől, mikorra készítse el Mrs. Gray a vacsorát? Hétkor megfelel?

– Ó, majd eszem valamit útközben…

– Attól tartok, ez nem fog menni. Ha szeretné, hogy Evie eredményeket érjen el, gyakolnia kell, és nem csak velem. Az lenne a legjobb, ha minden este…

– Nagyon elfoglalt vagyok.

– Értem, de már csak három hét van a bálig! Ön is azt szeretné, hogy Evie addigra a lehető legfelkészültebb legyen, nem igaz?

– Hogyne, de…

– Akkor maradjunk a hét órában! Viszonthallásra, Will!

Will forrt a méregtől. Mégis mit gondol magáról ez a nő? Kedve lett volna visszahívni és elmondani neki a véleményét. De végül lehiggadt.

Abban igaza volt, hogy ez a dolog az ő számára is fontos. Amúgy is csak két-három hétről van szó, Mrs. Gray főztje pedig sokkal jobb, mint a gyorsbüfében kapható ételek.

Így aztán kiadta a titkárnőjének, hogy az elkövetkező hetekben valamennyi esti programját ütemezze át.

– Semmi gond, Mr. Harrison – felelt Nancy.

Szegény Nancynek nem lesz egyszerű dolga, de ő így legalább figyelemmel kísérheti Evie előrehaladását. Az pedig, hogy Gwent munka közben is láthatja, csak még vonzóbbá tette a dolgot.

– Néha a tányér fölé teszik a desszertkanalat a villával együtt.

Evie a nap folyamán már nem először nézett tanácstalanul Gwenre.

– És a kanál?

– Az evőeszközöket használatuk szerint rakják sorba – felelt türelmesen Gwen. – Méghozzá kívülről befelé haladva.

– Már értem – kezdett bele Evie buzgón az evőeszközök újrarendezésébe. Minden bizonnyal sehol nem fog ilyen evőeszközkészlettel találkozni, hacsak nem lesz egyszer a Buckingham-palota vendége, de Gwen biztosra akart menni.

– Ezek itt a vörösboros, a fehérboros, a pezsgős- és a vizespoharak – sorolta. – Ez itt pedig a hal- és a salátavilla.

– Te jó ég, mi lesz a vacsora?

A két lány meglepetten felpillantott. Will az aktatáskájával a hóna alatt az ajtóban állt.

– Sült csirke zöldbabbal – felelt Gwen, majd folytatta a felsorolást: – Itt van a szervírozó tálca, a levesestál és a kanál… ez itt most egy teljes evőeszköz- és étkészlet. Ma este persze nem lesz ilyen sok mindenre szükségünk.

Will mosolygott.

– De azért ezt mind jó tudni, Evie. Engedd meg, hogy egy ital erejéig elraboljam tőled Gwent. Addig kitalálhatod, hány villára lesz szükségünk ma este.

– Rendben, majd szólok, ha tálalva van a vacsora – felelt Evie.

– Megkínálhatom egy pohár borral, Gwen? – érintette meg finoman Will a lány hátát, udvarias mozdulattal a nappali felé irányítva. Gwent kellemes bizsergés fogta el, és szinte futólépésben tette meg a nappaliba vezető utat. Reszketve huppant le a kanapéra, míg Will bort töltött mindkettejüknek, majd kényelmesen elhelyezkedett az egyik karosszékben.

– Nem hittem volna, hogy Evie ilyen nagy érdeklődést mutat majd a villák és kanalak iránt.

– Most még nagyon igyekszik, hiszen minden újdonságnak számít neki – felelt Gwen mosolyogva. – Néhány nap múlva máshogy fest majd a dolog.

– És maga? Hogy érzi itt magát? – kérdezte a férfi, miközben szabad kezével dús hajába túrt.

Gwennek nehezére esett, hogy azt a sikeres üzletembert lássa most a férfiban, akit az újságokból már jól ismert.

– Remekül, köszönöm. Nagyon szép itt – felelt. – És önnek kellemes napja volt?

– Igen, köszönöm – felelt hanyagul a férfi, miközben kibontotta a nyakkendőjét, és kigombolta inge legfelső gombját.

Mialatt tovább beszélt, Gwen gondolatai elkalandoztak, mert meglátta Will napbarnított mellkasának egy apró részletét. Össze kell szednie magát! Ha így bámulja a férfit, még a végén kirúgatja magát. Bizonyos dolgokat azonban, úgy tűnik, nem elég csupán akarni. Lehet, hogy túl régen randevúzott már férfival…

Nos, ideje ezen is változtatni. A bál után majd körülnéz, talán még egy internetes társkeresőre is feljelentkezik. Addig pedig önfegyelem!

Will itallal a kezében az erkélyen ült, hosszú lábát maga elé nyújtva. Alatta Dallas esti fényárban úszott.

Evie és Gwen a szobájukban voltak, Mrs. Gray pedig már hazament. Willt zavarta a lakás csendje. Minden percben azt várta, mikor szólal meg Evie sztereó berendezése, vagy mikor csörrennek meg a tányérok és edények a konyhában. Furcsa, milyen hamar megszokta a körülötte lévő embereket. Evie-t, Mrs. Grayt és most már Gwent is.

A lány erkélye az övétől jobbra volt. A szobájából kiszűrődő fény alapján Gwen még ébren volt. Amikor az előbb elhaladt a szobája előtt, a számítógép billentyűzetének hangját is hallotta. Vajon mit szólna hozzá, ha áthívná egy italra?

Amikor este hazaért, és meghallotta Evie monológját az ebédlőből, majd az ajtóban állva megleste őket, Gwen látványa teljesen magával ragadta. A hivatalos kosztüm helyett csinos nyári ruhát viselt, amely hangsúlyozta kecses alakját. Haja a vállára omlott, és ahogy ő elment mellette, parfümjét is megérezte. A finom levendulaillat remekül illett hozzá. Egyszerre volt klasszikusan elegáns és nagyon nőies.

Nehezen egyezett bele, hogy ma este itthon vacsorázzon, és nem gondolta, hogy ennyire élvezni fogja az estét. Gwen elragadó volt. Olvasottsága és üdítően ható nyitott gondolkodása már most éreztette hatását húga viselkedésén. Óvatos irányítása alatt Evie ösztönösen ráérzett hogyan használhatja ki természetes báját.

Gwen szobájában kialudt a fény. Tehát elmulasztotta a lehetőséget, hogy áthívja magához.

Nos, talán nem is baj, hogy így alakult. Csak nehézsége adódna abból, ha most összemelegedne a húga nevelőnőjével. Apja időskori románcai intő jelként szolgáltak számára arra vonatkozóan, hogy jobb, ha az ember nem bonyolódik szerelmi viszonyba az alkalmazottaival.

Azoknak a nőknek az esetében, akikkel Marcus össze akarta hozni, legalább nem kellett attól tartania, hogy ugyanolyan hozományvadászok, mint Rachel. Maguk is vagyonosak voltak. Így nem szorultak arra, hogy az ő támogatásával nyerjenek bebocsátást a felsőbb körökbe. A legjobb döntés tehát, ha egyedül tölti az éjszakát.

Azért azt sajnálta, hogy még csak meg sem kérdezte Gwent.

2. FEJEZET

Nos, így aztán örömet okoz a munka!

Will lakásának vendégszobája saját erkéllyel rendelkezett. Gwen kivitte magával a laptopját, innen fentről szédítő volt a városra tekinteni, de amíg támaszkodhatott a korlátnak, nem volt semmi baj, és kedvére élvezhette a tetők felett fújdogáló, enyhe nyári szellőt.

Mrs. Gray teát és némi harapnivalót szolgált fel, mielőtt Evie elment teniszezni. Most csendes és nyugodt volt a lakás, csak némi halk jazz szólt a lejátszójából. Gwen szerette ugyan a húszas években épült kis házát, de itt is remekül érezte magát.

Megírt egy cikket a honlapjára, és megválaszolta az aktuális kérdéseket. A legtöbb időpontját áthelyezte arra az időszakra, amikor Evie-nek programja volt, néhányat pedig az egyik kolléganője vett át tőle. Ahogy összecsukta a laptopját, megszólalt a telefonja.

– Tegnap nem jelentkeztél, én pedig már meghalok a kíváncsiságtól! – Sarah most épp olyan türelmetlennek tűnt, mint Evie.

– Tudom, de rengeteg dolgom volt – felelt Gwen, majd mivel a teraszon igen rosszul hallotta nővérét, bement a szobába, és leheveredett az ágyra. – Igazi luxusban van részem. Márványkád, saját erkély… olyan, mintha hercegnő lennék.

– És mi a helyzet Evie királykisasszonnyal?

– Semmi baj nem lesz vele. Kissé csiszolatlan még, de korántsem annyira, mint képzeltem. Pénteken meglátogatunk, rendben?

– Persze. Küldd el e-mailben a méreteit! Most pedig mesélj egy kicsit az észbontó Will Harrisonról!

Gwen elhúzta a száját.

– Nincs sok mesélnivalóm…

– Gwennie! Minden apró részletet hallani akarok. Ne feledd, nálam van a macskád!

– Jól van, jól van! Élőben sokkal jobban fest, mint az újságok címlapján, és nagyon sármos tud lenni, ha épp úgy tartja kedve… Néha mindazonáltal nagyon feszültnek tűnik, és szinte meg se hallja, ha az ember szól hozzá. Ja, és állandóan csöng a telefonja…

– De hiszen elfoglalt üzletember, Gwen – vette a védelmébe Sarah a férfit. – Tudom, hogy a személyes beszélgetéseket nem pótolhatja semmi, de elnézőnek kell lenned vele szemben.

– Még a vacsora alatt sem vált meg a mobiljától.

– Ó! – Ezzel a magatartással még a modern technikai vívmányokhoz szokott Sarah sem tudott azonosulni. Túl jó nevelést kaptak. – Nos, akkor ez esetben neki is szüksége van némi oktatásra. Viszont vonzó és nagyon gazdag. Ezt a kis hibáját igazán elnézheted neki.

– Sarah, nem igazán érdekelnek Will rossz tulajdonságai. Evie miatt vagyok itt, és nem őmiatta.

– Valóban? Ott laksz a lakásában, ki tudja, talán…

– Két napja még mintha azt mondtad volna, hiba lenne ideköltöznöm.

– Csak biztos akartam lenni benne, hogy tudod, mit csinálsz. De ha egyszer már ott vagy… – Sarah hatásszünetet tartva folytatta: – Talán tényleg ez életed nagy lehetősége. Nem árt, ha nyitva tartod a szemed!

– Most aztán elég ebből! Elismerem. Will remekül néz ki, de…

– Nocsak, nocsak!

– Azért vagyok itt, hogy dolgozzak, és nem fogom azzal tönkretenni a karrieremet, hogy beleszeretek a főnökömbe.

– Szóval akár belé is tudnál szeretni?

– Sarah, nevetséges ez a beszélgetés! Will Harrison tudomást sem vesz rólam. Azért fizet, hogy a húgát oktassam. Nem hinném, hogy Evie franciatanárnője hasonló beszélgetést folytatna a rokonaival.

– Ő nem is lakik nála.

Gwen ajtócsapódást és léptek zaját hallotta meg lentről. Remek időzítés, gondolt hálásan a tanítványára.

– Sarah, megjött Evie. Mennem kell! Pénteken találkozunk!

– Rendben, akkor majd folytatjuk.

– Ne hidd!

– Ne légy már ilyen merev! Csak azért, mert egyszer az életben elkövettél egy hibát, nem szabad kihagyni a kínálkozó lehetőségeket!

– A múltbeli hibámnak köszönhetem, hogy most tiszta fejjel tudok gondolkozni. De majd megfontolom, amit mondtál. Szia! – Ezzel Gwen gyorsan le is tette a telefont.

– Konicsiva… – Willnek olyan érzése volt, mintha csomó lenne a nyelvén. Emberpróbáló kihívásnak tűnt, hogy három hét alatt megtanuljon japánul.

Még egyszer gyorsan átfutotta a jegyzeteit, melyeket Nancy állított össze számára a japán tárgyalási szokásokról. Ezek szerint jó benyomást tesz, ha a partner legalább pár szót tud japánul.

Erre pedig Willnek nagy szüksége volt. Már évek óla el szerette volna érni, hogy a cég által gyártott luxus bőrtermékekből az ázsiai piacra is exportáljanak.

A HarCorp gyökerei a texasi szarvasmarha-tenyésztésig nyúltak vissza, de a Harrisonok már nem neveltek állatokat. Will dédapja nyitotta meg a környék első cserzőműhelyeit, s látta el bőrrel a nyeregkészítőket és cipészeket. Amikor a nyereg iránti kereslet drasztikusan csökkenni kezdett, a cég nevet változtatott, és az autóipar beszállítójává vált. Eleinte csak belföldön, később azonban már a tengerentúlon is.

A bőrből készült luxustermékek sorsát Will már a cégbe való belépése óta szívügyének tekintette, de az elnökség sorra elvetette az ötleteit. Csak apja nyugdíjba vonulása után tudott több figyelmet szentelni a kérdésnek. A siker őt igazolta, ellenlábasai pedig elhallgattak. A Harrison cég bőrtermékei exkluzív, kiváló minőségű árunak számítottak világszerte. Itt volt az ideje, hogy Ázsia egyre gazdagabb országaiban is piacra kerüljenek.

Kopogtattak, majd Nancy lépett az irodájába. Szokott gyakorlatias stílusában végigvette vele aznapi teendőit, miközben Will aláírta a leveleket, melyeket Nancy az asztalára tett.

– Végül pedig itt lenne a Dallas Lifestyles interjúra és fotózásra szóló felkérése.

Will önkéntelenül is felnyögött. Ki nem állhatta a pletykalapokat. Felpillantva meglátta titkárnője gunyoros mosolyát.

– És én hogy kerülök a képbe?

Nancy ártatlan arccal felelt:

– Dallas legnépszerűbb agglegényeiről készítettek egy sorozatot, és már csak ön hiányzik. Valóban le akarja mondani?

– Igen!

Már csak az hiányzott, hogy felbátorítsák a szerencsevadászokat. Mintha nem lenne így is épp elég gondja a céggel és Evie-vel.

Nancy összeszedte a papírjait.

– Tehetek még valamit önért?

Will nevetve felelt, miközben pillantása a számítógép képernyőjére tapadt.

– Kerítsen nekem elő egy Japán-szakértőt, aki majd irányítja a tárgyalást. Ja, és még valami… ma este nem maradok benn. Marcus bejelentkezett vacsorára.

– A tenisztanárod szerint sokat javult a fonákod – fordult elismerő mosollyal Marcus Heatherlon Evie felé, miközben gondosan nyírt fehér szakállát törölgette a szalvétájával.

Evie ragyogó arccal számolt be róla, mennyire meg volt elégedve az edzője, egy egykori wimbledoni győztes, a teniszpályán mutatott aznapi teljesítményével. Gwen lehajtott fejjel mulatott magában. Mr. Heathertont, aki azért jött, hogy szemügyre vegye őt, szemmel láthatóan elbűvölte Evie.

Mrs. Gray igazán kitett magáért a fontos vendég tiszteletére. Az egyes fogásokat finom, arany díszítésű porcelántányérokban szolgálta fel. A krémszínű damasztterítő és a csillogó kristálypoharak talán kissé túlzónak tűnhettek egy családi vacsorához, de Mrs. Gray Evie kedvéért ragaszkodott hozzájuk.

Evie aggodalma, hogy az idős úr valami kivetnivalót talál majd a viselkedésében, alaptalannak tűnt. Habar kissé túlságosan beszédes volt, senkinek nem vágott a szavába, és bájos beszélgetőtársnak bizonyult.

Kétség sem fért hozzá, Evie jól szerepelt az este folyamán.

Will nevetését hallva Gwen azon gondolkozott, miről is maradhatott le. Etikett-tanár mivoltához nem igazán illett, hogy az asztal körül zajló beszélgetés közben magában morfondírozzon. Bárcsak meg tudná állni, hogy ennyit gondoljon a Harrisonokra!

Ha Evie-ről volt szó, akkor ez a munkájához tartozott, Will esetében azonban csupán az szólhatott a mentségére, hogy a férfi teljesen lenyűgözte. Sokszor nem is tudta, hogyan viselkedjen a jelenlétében. Már az is nehezére esett, hogy udvariasságból tartsa vele a szemkontaktust beszélgetés közben, hiszen mogyoróbarna szemének pillantásától bármelyik nő elolvadt volna. Most pedig ez a nevetés…

– Gwen?

Ijedten vette észre, hogy mindannyian őt ügyelik. Mr. Heatherton a homlokát ráncolva, Evie pedig meglepetten. Úgy tűnt, egyedül Will szórakozik remekül.

– Elnézést – mondta elpirulva. – Épp a holnap bevásárlás járt a fejemben, amelyet Evie-vel közösen terveztünk.

– Gwen nővérének egy luxusbutikja van – magyarázta Evie. – Felfrissítjük a ruhatáram. Mit gondolsz, Marcus bácsi, milyen színű ruhát kellene a bálon viselnem?

– Fehéret vagy pasztellszínűt, kedvesem. Bármi máshoz túl fiatal vagy még. És azt se feledd, hogy ne legyen túl kihívó…

Gwen hálás volt Evie-nek, amiért témát váltott. Marcus Heatherton már el is felejtette, mit kérdezett az előbb Gwentől, és belekezdett az ifjú hölgyek öltözködéséről szóló monológjába. Evie úgy csüngött a szavain, mintha Dallas divatszakértője személyesen szólt volna hozzá.

Will, anélkül hogy rajtuk kívül bárki észrevette volna, közelebb hajolt Gwenhez, és halkan így szólt:

– Nem illik így viselkedni, Miss Sawyer!

Gwen a legszívesebben a fejéhez vágott volna egy zsömlét, végül aztán megelégedett egy pimasz pillantással, amikor a férfi újra ránézett. Legnagyobb meglepetésére ekkor Will az asztal alatt finoman megbökte a lábát.

Óvatosan arrébb húzódott, miközben úgy tett, mintha a világon semmi sem érdekelné jobban Marcus dekoltázsról tartott előadásánál.

– Ön is részt vesz majd a bálon, Mr. Heatherton? – fordult udvariasan az idős úr felé.

– Természetesen, kedvesem. Különösen nagy örömömre szolgál majd, hogy ezúttal Bradley csodaszép lányát is bevezethetem a társaságba – paskolta meg Evie kezét. – És te, Will? Grace Myerly kíséretében jössz majd?

Evie tágra nyílt szemmel nézett a bátyjára, és Gwen sem tudta elrejteni meglepettségét. Willnek hirtelen a torkára forrt a szó. Gwen azt hitte, jól informált a társadalmi eseményeket illetően, de eddig semmit nem tudott Will és a köztiszteletben álló Grace Myerly között lévő kapcsolatról.

– Nem, Grace-szel már korábban elváltak egymástól az útjaink.

– Milyen kár! – sajnálkozott Marcus. – Szép pár voltatok. Ismeri Miss Myerlyt, kedvesem? – kérdezte az öreg Gwentől.

Gwen kiegyenesedett.

– Igen, egy időben dolgoztam a családja megbízásából. Elsőbálozóként a kisebbik lányuk vett tőlem órákat.

– Meg kell hagyni, bájos lánykák mindketten.

Gwen más véleményen volt. A Myerly lányok elkényeztetett úri lányok voltak.

– Személyesen nem ismertem Grace-t, de természetes tudom, ki ő.

Mindenki tudta, ki Grace Myerly. Az újságok állandó szereplője volt. Jótékonykodásairól és nagyszabású partijairól volt híres. Magas, vékony, nemes lelkű, hibátlan szépség volt, a déli államok arisztokrata szépségideálja, egyszóval a tökéletes partner Will számára.

Gwen gyomra összerándult.

– Hozd magaddal Gwent! – vágta ki Evie vidáman.

Marcus kiejtette a kezéből a villát, Will pedig megdöbbenve bámult először rá, majd Gwenre. Hozd ezt valahogy rendbe! – sugallta a tekintete, de Gwennek ezúttal épp elég erőfeszítésébe került, hogy ne nyelje félre a vörösbort.

Evie mindeközben zavartalanul folytatta:

– Gwen így a bálon is tudna figyelni rám, nehogy valamit rosszul csináljak. – Szavait döbbent csend követte, mire ő tanácstalanul nézett körbe. – Mi a baj? Valami rosszat mondtam? – kérdezte megszeppenve.

Will szívesen kisegítette volna a húgát, de azt sem tudta, mit mondjon. Súlyos csend telepedett a szobára, egyedül a régi állóóra ketyegése hallatszott. Evie szemét elfutotta a könny.

Gwen tért elsőként magához, és megsimogatta a kezét. Will feszülten várt, mit fog mondani neki.

– Evie, kedvesem, nem illik senkit sem nyilvánosan felszólítani arra, hogy hozzon magával valakit kísérőül egy rendezvényre. Ezzel ugyanis minden jelenlévőt zavarba hozol. – Gwen hangja gyengéden csengett, szemrehányásnak nyoma sem volt benne. – Will most kellemetlen helyzetbe került, hiszen ha nem akar engem megsérteni, most el kell hívnia a bálra. Nekem is kínos lenne, ha bármilyen okból kifolyólag elutasítanám a kérését. Végül pedig valamennyi jelenlévő számára kényelmetlen végighallgatni ezt a beszélgetést. Érted már?

Evie bólintott.

– Sose feledd, a jólneveltség alapszabálya, hogy mindig úgy kell viselkedni, hogy a társaságunkban lévő valamennyi ember jól érezhesse magát.

Ez neked is szólt Marcus, gondolta Will bosszúsan. Remélhetőleg egyszer és mindenkorra ejtették Grace Myerlyt. Még jó, hogy kedvenc vesszőparipáját, a HarCorp és a Myerly szarvasmarha-birodalom fúzióját ezúttal nem hozta szóba az öreg. Már évek óta próbálta összehozni a felszínes Grace-szel.

Evie elfogadta Gwen magyarázatát, majd udvariasan elnézést kért.

Gwen pedig ügyesen irányította a beszélgetést kevésbé kényes témák felé, aminek köszönhetően gyorsan elfelejthették a kellemetlen kis közjátékot.

Willnek nagy kő esett le a szívéről. Gwen az ég ajándéka volt. Marcus is elégedettnek tűnt, Evie-t pedig mintha kicserélték volna ez alatt a három nap alatt. Will hetek óta most először érezte úgy, hogy kezdenek ismét jól alakulni a dolgok.

Amikor Mrs. Gray felszolgálta a desszertet, ismét finoman megbökte Gwen lábát az asztal alatt, és hálásan rámosolygott. Úgy tűnt, Gwen megértette a célzást.

Mobilja zümmögése azonban ekkor jelezte Willnek, hogy újabb e-mailje érkezett. Minden bizonnyal az értékesítési adatokról szóló beszámoló, gondolta, miközben kivette zakója zsebéből a telefont.

– Vacsora közben nem illik, Will – figyelmeztette Evie.

– Evie! – szólt rá Gwen.

– Gwen azt mondta, a mobiltelefonnak semmi keresnivalója az asztalnál. A személyes kapcsolatok sokkal fontosabbak, nem igaz?

Gwen a legszívesebben elsüllyedt volna, de azt Willnek is be kellett látnia, hogy Evie-nek igaza volt. Túl sokáig élt egyedül, időközben pedig rossz szokásokat vett fel. Már el is tette volna a telefonját, hogy elnézést kérjen a tapintatlanságáért, de Marcus közbeszólt:

– Evangeline, Will elfoglalt üzletember, így bármikor elérhetőnek kell lennie.

– Gwen azt mondja, a szabályok mindenkire egyformán vonatkoznak.

Gwen elsápadt.

– Evie, nem illik másokat kioktatni!

– De hiszen te is folyamatosan ezt teszed velem!

– Igen, mert nekem ez a feladatom. De udvariatlanságnak számít valakit társaságban rendreutasítani, különösen akkor, ha az illető idősebb nálad – suttogta Gwen.

– De Gwen…

Evie arca lángolt.

Marcus megigazította a mandzsettáját, és előrehajolt.

– Evangeline…

– Miközben minden erőtökkel azon igyekeztek, hogy az összes illemszabályt megtanítsátok nekem, ti magatok be sem tartjátok őket! – fortyant fel Evie. – Will még az asztalnál sem tud elszakadni a telefonjától, Marcus bácsi, te pedig helytelenül tartod a villát!

Van némi igazság abban, amit mond, gondolta Will.

– Evie…

Evie azonban az asztalra dobta a szalvétáját, kitolta a széket maga alól, és felpattant.

– Sajnálom, Marcus bácsi, hogy elvesztettem az önuralmam. Bocsássatok meg, fáj a fejem. Jó éjszakát!

Gwen ijedtnek, Marcus zavartnak tűnt.

– Nos, van érzéke a drámai hangulat megteremtéséhez – szólalt meg végül Will.

– Elnézést kérek a közjátékért. Megyek és beszélek vele – szabadkozott Gwen.

Amikor Will a karjára tette a kezét, mintha apró áramütés érte volna, és Gwen is ugyanezt érezhette, hiszen ő is finoman megrázkódott.

– Várjon egy kicsit, Gwen, előbb hadd higgadjon le!

Marcus nevetve szólt közbe:

– Hiába, a Harrisonok szenvedélyes természetét örökölte. Williamnek igaza van, Gwen. Egy mérges Harrisonnal nem lehet szót érteni – szólt, azzal felemelkedett. – Rátok hagyom az ügy megoldását.

Meleg kézszorítással búcsúzott Gwentől.

– Örülök, hogy megismerhettem, kedvesem. Igazán jól végzi a dolgát.

Will kikísérte az idős urat az ajtóhoz. Amikor visszatért az ebédlőbe, Gwen éppen a tányérokat segített összepakolni Mrs. Gray minden tiltakozása ellenére.

– Jöjjön, Gwen! Igyunk meg egy italt a teraszon! – javasolta Will.

Gwen követte a nappaliba, a felkínált bort azonban nem fogadta el.

– Igazán sajnálom a történteket, Will – mondta. – Számítottam rá, hogy Evie előbb-utóbb elveszti majd a türelmét, de arra nem gondoltam, hogy ez pont ma este fog megtörténni. Nem könnyű elviselni, ha folyton csak kritizálják az embert. Ilyenkor ugyanis könnyen az az érzése támadhat, hogy senkinek sem tud megfelelni. Tudom, hogy érezheti most magát Evie.

Úgy tűnt, mintha saját tapasztalatból beszélne. Will hellyel kínálta. Legnagyobb meglepetésére Gwen leült mellé a kanapéra.

– Evie majd megbirkózik ezzel a feladattal is – tette végül hozzá Gwen.

– Ebben biztos vagyok. Marcus és én is nagyon elégedettek vagyunk az eddig végzett munkájával. Lazítson kicsit! Az est hátralevő részében már nem kell dolgoznia.

Lazítsak? – fortyogott magában Gwen. Ezt minden bizonnyal viccnek szánta ez után a katasztrofálisnak számító vacsora után. A Harrisonok teljesen kikészítik az idegeit.

Mindenesetre úgy tűnt, Marcus és Will is viccel ütötte el a dolgot. Ez azért megnyugtató volt. Sokkal kevésbé volt azonban megnyugtató Will mellett ülni a heverőn. Amikor mosolygott, izgató kis ráncok jelentek meg a szeme sarkában, nem is beszélve az arcán lévő kis gödröcskékről.

– Nem inna mégis valamit? – kérdezte Will elragadó mosoly kíséretében.

Most flörtöl vele? Bor, kellemes környezet… Gwen szíve egyre hevesebben vert. Will vajon kikezdene valakivel, aki neki dolgozik?

Te jó ég, milyen ostoba módon viselkedik már megint! Egyszer már elkövette ezt a hibát, és mi lett belőle?! Összetört szív és romba dőlt karrier. Egyiket sem szerette volna újra átélni.

Will kissé közelebb hajolt hozzá, és súgott valamit a fülébe, de neki olyan hevesen dobogott a szíve, hogy meg sem hallotta, mit mondott. Hirtelen úgy érezte, mintha összezsugorodott volna a heverő, és túl meleg lett volna a szobában. Will már szorosan mellette ült. Olyan közel, hogy Gwen a szemében megvillanó cinkos kis szikrát is észrevette.

Felgyorsult a pulzusa. Nem tudott tiszta fejjel gondolkodni. Még mielőtt Will gyengéden megsimogatta volna a karját, érezte, hogy libabőrös lett.

– Gwen? – suttogta a férfi mindössze néhány centiméterre az arcától.

– Will! Gwen! Hol vagytok?

Ijedten rebbentek szét, és csúsztak egyből a kanapé két ellentétes végébe, mielőtt Evie feje felbukkant volna a nappali ajtajában.

– Zavarok?

Will a hajába túrt, Gwen pedig megpróbált mosolyogva felelni.

– Dehogy!

– Csak szerettem volna elnézést kérni a kitörésemért. Sajnálom, hogy elrontottam az estét. Nagyon mérges volt Marcus bácsi?

Gwen átengedte Willnek a válaszadás jogát.

– Senki sem haragszik rád, Evie. Mindössze meglepődtünk. A szenvedélyes természetedre azonban ügyelned kell a jövőben. Egy ilyen kirohanással sehol sem teszel túl jó benyomást.

– De a mobilodnak tényleg semmi keresnivalója az asztalnál. Ha nekem viselkednem kell, te sem lehetsz kivétel.

Gwen megköszörülte a torkát.

– Nos, azt hiszem… nagyon elfáradtam. Jó éjt mindkettőtöknek!

El kell tűnnie, mielőtt Evie újra kettesben hagyja Will-lel. Választ sem várva kimenekült a szobából.

Nem sok hiányzott, hogy nagy hibát kövessen el.

Jó ötletnek bizonyult Evie-vel a nyakába venni a várost. Gwen maga is élvezte a fodrásznál, manikűrösnél és pedikűrösnél töltött délelőttöt, majd az előkelő áruház éttermében elfogyasztott ebédet, s örült, hogy Evie is jól érezte magát.

A tegnap esti „majdnem-csók” azonban csak nem ment ki a fejéből. Könnyebb lett volna megfeledkeznie Willről, ha Evie legalább öt percig kibírja anélkül, hogy megemlítse a bátyját. Vagy ha nem hasonlít rá olyan sok dologban.

Tegnap éjjel Gwen órákig feküdt az ágyában azon gondolkodva, vajon melyik volt az a pillanat, amikor addig üzleti jellegűnek számító kapcsolatuk hirtelen átalakult. Nehéz volt úgy Evie-vel tölteni a napját, hogy ne gondoljon a bátyjára.

Délután Sarah butikja következett. A nővére és Evie remekül megértették egymást. Úgy tűnt, hosszú délután elé néznek. Sarah remekül eltalálta Evie ízlését, és igen széles választékot állított össze neki a legkülönfélébb ruhadarabokból.

Evie-t eleinte kicsit elbizonytalanította a rengeteg ruha, de aztán előbújt belőle a nő. Olyannyira, hogy még három óra múlva sem végzett. Végül Sarah is kidőlt mellőle.

Gwen a heverőről figyelte az Evie által kiválasztott ruhadarabok sorát.

– Igazán jól bírja – huppant le mellé Sarah kibújva magas sarkú cipőjéből.

Gwen felnevetett.

– Már attól elfáradok, hogy csak nézem.

– Néhány év, és ő fogja diktálni a divatot Dallasban. Jó érzéke van hozzá. Még jó, hogy az iskolában kötelező az egyenruha. Különben mindennap itt kellene ülnöm vele.

– Csak kíváncsiságból kérdezem: van egy összeghatár, amelyet nem léphet túl?

– Nem tudok róla – felelt Gwen.

Sarah ásványvízzel kínálta.

– És mi a helyzet a hihetetlenül vonzó Will Harrisonnal?

Gwen ezt a témát szerette volna a leginkább elkerülni.

– Csak a szokásos. Evie tegnap este figyelmeztette, hogy nem illik az asztalnál mobiltelefont használni.

– Komolyan? És hogy reagált?

– Tulajdonképpen sehogy. Evie kitörése megakadályozta abban, hogy bármit is válaszolhasson.

– De később csak beszéltetek róla, nem?

Amint ismét eszébe jutott, hogyan hajolt hozzá Will tegnap este a kanapén, Gwen hirtelen elpirult.

– Nos, konkrétan nem…

– Gwennie, te titkolsz előlem valamit! Csak nem… – Sarah gyorsan körbepillantott Evie-t keresve, de ő még mindig elmerülten válogatott a ruhák kőzött. – Szóval tudod, mire gondolok…

– Nem! – tiltakozott Gwen azonnal. – Hova gondolsz? Hiszen alig ismerem! Nem is értelek!

– De valami mégiscsak történt köztetek, látom rajtad. Megpróbált közeledni feléd?

– Nem. Illetve, úgy értem… talán igen.

– És történt valami? – kíváncsiskodott tovább Sarah.

Gwen megrázta a fejét.

– De te szeretted volna?

Ez volt az a kérdés, amelyen Gwen már órák óta törte a fejét.

– Talán… nem is tudom. Nem hiszem, hogy lenne nő, aki ellen tudna állni a kisugárzásának. De nem szerethetek belé. Az tönkretenné a karrieremet.

– Ki tudja, lehet, hogy ő is beléd szeretne.

Gwen szárazon felnevetett.

– Ezt még magad sem gondolod komolyan! Taníthatom a hercegkisasszonyt, de a mesebeli herceg nem rám vár!

– Mindig van egy első alkalom!

– Mindketten jól tudjuk, hogy mi történt legutóbb, amikor a főnökömmel volt viszonyom – halkította le a hangját Gwen. – Elveszítettem az állásom, és még a várost is el kellett hagynom emiatt. Ezt a hibát nem fogom még egyszer elkövetni.

– Akkor hagytad, hogy David bűnbakot csináljon belőled, csak hogy magát mentse, és egyszerűen elmenekültél a városból.

– Tönkretette a jó híremet. Senki sem ajánlott volna munkát.

– Túlzol. De ez most mindegy is, mert már itt vagy, és tanultál az esetből. Nem értem, miért ne kezdhetnél viszonyt egy vonzó férfival…

– Aki mellesleg a főnököm?

– David valóban a főnököd volt, Will viszont az ügyfeled. Ez azért nem ugyanaz.

– Ugyan, ez szőrszálhasogatás. Mindegy, a lényeg, hogy csak rosszul sülhet el – sóhajtott fel Gwen. – Újra randevúznom kell. Nem tudnál ajánlani valakit?

– Úgy érted, Willen kívül? – kacsintott rá Sarah.

– Sarah, kérlek!

– Majd gondolkodom rajta. Addig is…

Gwen a szeme sarkából egyszerre csak egy világoskék ruhás alakot vett észre… Evie! Vajon mióta állhatott mögöttük? Ahogy elgondolkodva forgott a tükör előtt, úgy tűnt, nem hallott semmit a beszélgetésükből.

Sarah hamiskásan rákacsintott, Gwen azonban komolyan elhatározta, hogy az elkövetkező napokban ritkítani fogja a nővérével folytatott telefonbeszélgetéseket. Már így is épp elég dolog van, amin alaposan el kell gondolkodnia.

Will tudta, hogy jobban tenné, ha inkább a beteg titkárnője miatt aggódna, és nem a hatékony munkavégzésre képtelen kisegítője miatt bosszankodna. Nancy már akkor kitalálta a gondolatait, mielőtt ő megfogalmazta volna azokat. Jenni, a helyettes titkárnő egyetlen intézkedése az elmúlt öt órában az volt, hogy virágcsokrot küldetett Nancynek. A munka elvégezetlenül halmozódott az íróasztalán.

Már a telefont sem vette fel. Will lekörmölte a legsürgetőbb teendőket, majd kiragasztotta a recepción található számítógép képernyőjére, ahol Jenni nem tévesztheti szem elől, ha majd egyszer végre visszatér, bárhol legyen is most.

Pillantása ekkor egy G. Sawyer feliratú mappára esett. A titoktartásról szóló megállapodás mellett egy csekket is talált benne Gwen munkadíjával Nancy minden bizonnyal még tegnap állíthatta ki. Kivette a csekket, és írt egy újabb üzenetet Jenninek, hogy ezt személyesen akarja átadni. Majd a helyére tette a mappát, és visszament az irodájába.

Péntek délután volt, fel négy. Nancy nélkül akadozott a munka. A panorámaablakon keresztül besütött a nyári nap. Spontán ötlettől vezérelve Will úgy döntött, ma korábban hazamegy. Talán elviheti vacsorázni Evie-t és Gwent.

Vidáman fütyörészve összepakolt, a bejáratnál kellemes hétvégét kívánt a recepciós hölgynek, majd elhagyta az épületet.

Útközben felhívta Mrs. Grayt, s megtudta tőle, hogy Evie és Gwen meg nem érkeztek haza a bevásárlásból. Miután hazaengedte a házvezetőnőt. Evie számát tárcsázta.

– Na, hogy ment a bevásárlás?

– Szuper volt! Megtaláltuk a megfelelő ruhát a bálra. Sarah és Liza egy teljes ruhatárat állítottak össze nekem, már csak próbálgatnom kellett.

Evie lelkesedése nem ismert határokat, ismét tudott nevetni. És ez Gwennek volt köszönhető.

– Sarah és Liza? Ők kik? – kérdezte Will.

– Sarah Gwen nővére. Nagyon jó tej, de nem annyira, mint Gwen. Liza pedig a stílustanácsadóm.

– A stílustanácsadód? Remélem, nem felejted majd el visszaadni a bankkártyámat.

– Dehogy! Liza nyitott a nevemre egy külön számlát.

Miközben Evie tovább hadart, Will a háttérben meghallotta Gwen nevetését. Amikor a húga levegőt vett, gyorsan közbevágott:

– Végeztelek?

Hallotta, ahogy Evie megkérdezi Gwent, majd így szól:

– Úgy tűnik, igen.

– Mi lenne, ha ma este elvinnélek moziba? Utána pedig megvacsoráznánk valahol.

– Gwen is velünk jöhet?

– Persze, ha kedve tartja.

Miközben Evie továbbította a meghívást Gwen felé, Will ösztönösen visszafojtotta a lélegzetét.

– Azt mondja, szívesen csatlakozik, de csak akkor, ha nem valami puccos étterembe megyünk. Nincs olyan ruhája, amelyet ilyen alkalomra felvehetne.

Jobban nem is alakulhatlak volna a dolgok!

– Értem. Akkor nemsokára otthon találkozunk, rendben?

– Már hazafelé tartasz?

– Igen. Miért?

– Nem szoktál ilyen korán végezni.

Ez úgy hangzott, mintha súlyos munkamániában szenvednék, ráncolta a homlokát Will, és gyorsan befejezte a beszélgetést.

A forgalom nem volt túl sűrű, így aztán Will rekordidő alatt megtette a hazavezető utat. A portás meglepve kérdezte, minden rendben van-e. Nos, úgy tűnik, tényleg túl sokat dolgozott mostanában.

A lakás csendje szokatlannak tűnt. Korábban ezt észre se vette volna. Fogott egy dobozos sört, leült a tévé elé, feltette a lábát az asztalra, és a csatornákat váltogatva várta, hogy hazaérjenek a lányok.

Nem telt bele sok idő, és már meg is hallotta Evie csacsogását, ahogy belépett a lakásba.

– Megjöttünk, Will! Nézd csak, mi mindent vásároltunk!

Mindkettejük keze tele volt bevásárlózacskókkal. Még Rickynek, a mögöttük botorkáló portásnak is jutott bőven csomag.

Will szeme előtt felrémlettek Rachel bevásárló orgiái. Evie ezt a szenvedélyét tőle örökölhette.

– Maradt egyáltalán valami az üzletben? – kérdezte.

– Csak azok a ruhák, amelyeken valamilyen igazítást kell végezni – túrt a zacskók közé Evie, majd ruhákat és cipőket halászott elő, hogy megmutassa őket Willnek.

Gwen kissé fáradtnak tűnt, ahogy lepakolta a holmikat, és segített Rickynek megszabadulni a zacskók tömkelegétől.

– Köszönjük a segítséget – mosolygott a fiatal fiúra, aki fülig pirult. Gwen nagyvonalú borravalóval ajándékozta meg.

– Kissé törődöttnek látszik – fordult Will Gwen felé.

A lány fáradtan a kanapéra ült, és levette a cipőjét.

– Soha többé nem megyek Evie-vel vásárolni – lehelte kimerülten.

– Nem úgy néz ki, mintha valaha szüksége lehetne még bármire is.

Gwen lehunyta a szemét.

– Várja csak ki az új kollekció megjelenését!

Evie még mindig a kicsomagolással volt elfoglalva. Ruhakupacok vették körbe.

– Evie, megtennéd, hogy beviszed a ruhákat a szobádba?

– Persze! Gwen… ó, maradj csak!

Will leült mellé.

– A nővérem szerint jó érzéke van a divathoz – mosolyodott el Gwen.

Mióta ismerte, Will most látta először igazán felszabadultnak. Mivel a lány újra lecsukta a szemét, zavartalanul megcsodálhatta az arcát. Sötét szemöldökét, nőies arccsontját, formás állát. Sötét haja selymesen omlott a vállára. Nőies, finom vonásai, sima homloka, karcsú nyaka vonzották a tekintetét. A nyakában viselt ezüstláncon egy medál függött, amely félig eltűnt blúzának kivágásában.

Nem tervezte, hogy meghódítja Gwent, de a lány egyszerűen lenyűgözte, és jobban felébresztette a kíváncsiságát, mint korábban bárki más. Nem tudta megállni, hogy gyengéden meg ne érintse a füle mögötti hullámos hajtincseket.

– A kishúgom szerint maga egyszerűen csúcs. Azt hiszem, egyet kell értenem vele.

Gwen szeme meglepve pattant fel, ahogy megérezte Will ujjainak érintését a nyakán. Bőre megbizsergett az érzéki érintés alatt. Will gyengéd, vágyakozó tekintete váratlanul érte.

Olyan volt az egész, mint a tegnap este folytatása. Ugyanaz a heverő. Ugyanaz a heves szívdobogás. Ugyanaz az izgatottság. Nem tudott tovább harcolni az érzései ellen.

Ahogy a férfi ujjai az állára csúsztak, felgyorsult a légzése. A legszívesebben az egész, arcát Will meleg tenyerébe rejtette volna…

Nem, nem teheti ezt! Bármilyen nagy volt a kísértés, hogy a karjába omoljon, egyszerűen nem teheti. Semmi jó nem sülne ki belőle.

Will a hüvelykujjával simogatta az állát. Gwen megborzongott. A férfi pillantását követve riadtan állapította meg, hogy a vékony blúz alatt kirajzolódtak a mellbimbói. Csak komoly erőfeszítések árán sikerült elhúzódnia tőle.

– Will… azt hiszem, jobb, ha most megkeresem Evie-t. Elnézést!

Még látta a döbbent kifejezést a férfi arcán, ahogy kiviharzott a szobából. Evie ajtaja mögött hangosan dübörgött a zene. Így aztán nem is kopogott be hozzá, inkább egyenesen a saját szobájába sietett. Felhevült testtel zuhant az ágyra, és elkezdte sorolni magában az okokat, melyek mind az ellen szóltak, hogy viszonyt kezdjen Will-lel. Mikor már negyedszerre vette át az egyes pontokat, lassan hinni is kezdett bennük.

Nem tudta, mennyi ideje fekhetett így az ágyon, amikor kopogtattak, majd Evie nyitott be hozzá.

– Jól vagy? – kérdezte.

– Köszönöm, remekül. Csak egy kis pihenőre volt szükségem a vásárlás után.

Evie felnevetett.

– Sarah mesélte, hogy nem nagyon szeretsz vásárolni. Én viszont remekül éreztem magam, és még meg sem köszöntem neked, hogy…

– Nincs mit Evie.

– Will azt üzeni, hogy foglalt egy asztalt, és fél óra múlva indulnunk kellene. Ha szeretnél előtte átöltözni…

Gwen habozott. Teljesen elfelejtette a vacsorát. Azok után, ami az előbb kettejük között történt, a legokosabb lenne, ha itthon maradna. De még jobb lenne, ha most azonnal összepakolna a holmiját, és hazamenne.

Evie, megérezve bizonytalanságát, gyorsan megszólalt:

– Ugye nem akarod lemondani a vacsorát? Egy pizzériába megyünk, utána pedig én választhatok filmet. Légyszi, gyere velünk!

– Nem szeretnél inkább kettesben lenni Will-lel?

– Nem! Sokkal jobb lenne, ha te is jönnél!

Így nem lehetett nemet mondani. Majd megpróbálja kordában tartani a hormonjait!

– Nem bánom! Akkor felfrissítem magam.

– Szuper! Nemsokára indulunk!

3. FEJEZET

– A pizzát késsel és villával kell enni? – vizsgálgatta a tányérján lévő pizzaszeletet Evie, mintha életében most először látott volna ilyet.

– A legjobb, ha kézbe veszed, és úgy harapsz belőle.

– Végre valami, amit kézzel is lehet enni!

– Azért csak kulturáltan! – intette tréfásan Gwen.

Will eközben neki is átnyújtott egy tányért. Gwen megköszönte, és közben még arra is vigyázott, nehogy a mozdulatnál véletlenül összeérjenek az ujjaik. Most, hogy Will egyszerű fekete pólót és koptatott farmert viselt, mint a késő esti filmek szívtipró hősei, akik általában valamilyen rockzenei aláfestés közben dobják le magukról a pólójukat, Gwennek még inkább nehezére esett, hogy távol tartsa magát tőle.

Amikor indulás előtt az előszobába lépett, Will épp Evie-vel viccelődött. Sűrű, sötét haja a homlokába hullott, ahogy nevetve felé fordult. Ilyen esetekben egyedül az segített vadul kalapáló szívének lecsendesítésében, ha újra felsorolta magában a „miért nem szabad beleszeretnem a főnökömbe? lista egyes pontjait. Az este folyamán már többször is élnie kellett ezzel a módszerrel. Eddig egész jól bevált. Mivel Evie szinte egyfolytában beszélt, nem kellett szemkontaktust tartania Will-lel, így pedig viszonylag biztonságban érezhette magát. A második szelet pizza elfogyasztása után be kellett vallania önmagának, hogy a gyomra időnkénti remegésétől eltekintve remekül érzi magát.

Ettek, beszélgetlek egészen addig, míg végül a szüntelen nevetéstől és a túl sok elfogyasztott pizzától meg nem fájdult a hasuk. Mivel a mozi a közelben volt, Evie javaslatára gyalog tették meg az odavezető utat.

Míg a kislány előreszaladt a jegyekért, Will és Gwen egymás mellett sétálva haladtak a turisták között a nyugati városrész utcáin. Még érződött a délutáni nap melege a levegőben, és kívánni sem lehetett volna kellemesebb időjárást.

– Köszönöm a vacsorameghívást – törte meg a csendet Gwen.

Will bólintott.

– Igazán nincs mit. Örülök, hogy elfogadta – felelt a férfi, anélkül hogy ránézett volna. Zsebre tette a kezét, és felhúzta a vállát. – Azt hiszem, elnézést kell kérnem. Nem szerettem volna tegnap kellemetlen helyzetbe hozni.

Gwen nagy levegőt vett.

– Ugyan, szóra sem érdemes. Felejtsük el, rendben?

Will most hirtelen szembefordult vele, és olyan áthatón nézett rá, hogy Gwen döbbenten állt meg.

– Miért? – kérdezte Will.

– Mert mindenki számára az lesz a legjobb, ha úgy teszünk, mintha semmi sem történt volna köztünk.

– Úgy értem, miért volt magának olyan kellemetlen a szituáció?

– Ó! – Gwen legalább egy tucat okot fel tudott volna sorolni, de ezeket inkább megtartotta magának. – Elsősorban azért, mert maga a munkáltatóm, vagy már elfelejtette?

– Na és?

– Nehéz lenne ilyen körülmények között együtt dolgoznom Evie-vel. Maga is azt szeretné, ha minden figyelmemet neki szentelném, ugye? – Will nem szólt egy szót sem. Olyan közel állt hozzá, hogy Gwen jól érezte férfiasan fanyar parfümjének illatát. – Azonkívül az ilyesmi nem is illendő.

– Ebben teljesen igaza van – felelt Will. – Jöjjön. Evie már vár ránk! – tessékelte finoman tovább Gwent. Érintésétől a lány ismét megborzongott.

Szerencsére azonban úgy tűnt, ejtették a témát. És könnyebben ment, mint Gwen gondolta volna. A férfi is szemlátomást egyetértett vele. Amíg sikerül távol tartania magát Willtől, és kerüli a kényes szituációkat, nem lesz semmi baj.

Gwen csak remélni tudta, hogy az elkövetkező két hétben a férfi annyira elfoglalt lesz, hogy egy perc szabad ideje sem marad rá.

Will nem igazán tudta eldönteni, bosszankodjon-e amiatt, hogy Gwen szemmel láthatóan el akarja felejteni a korábbi intim pillanatokat, vagy inkább magában mulasson azon, ahogy megpróbál az udvarias szólamok védőbástyái mögé bújni előle.

Az utcán mindenesetre nem akarta tovább feszegetni a témát. Míg Gwen Evie-vel beszélgetett, megvette az üdítőket és a pattogatott kukoricát. Evie egy thrillert választott, Gwennek pedig sikerült úgy helyezkednie, hogy a tanítványa kettejük közé kerüljön.

Az előzetes alatt azonban Evie nyugtalanul izgett-mozgott a helyén.

– Will, semmit sem látok. Helyet cserélhetnénk?

Az előtte ülő férfi nem volt különösebben nagy termetű, de Will vállat vonva eleget tett a kérésnek. Evie végül átadta neki a pattogatott kukoricát.

– Kínáld meg Gwent is!

Ami azt illeti, a húgának nem kellett a szomszédba mennie egy kis női rafinériáért. Nem mintha mindez Will ellenére lett volna. Ahogy könyöke hozzáért Gwen karjához, a lány elnézést kérve máris arrébb húzódott.

– Kukoricát?

– Nem, köszönöm – szegezte mereven a vászonra a tekintetét Gwen, majd ahogy elkezdődött a film, tudomást sem vett Willről.

A férfit nem igazán kötötte le a thriller, annál inkább a mellette ülő lány, aki a lehető legtávolabb húzódott tőle. Will nem tudta volna megmondani, mi vonzza annyira Gwenben, de az biztos, hogy ellenállhatatlannak találta.

Korábbi elve, miszerint nem kezd viszonyt az alkalmazottaival, egy csapásra köddé vált. Végtére is felnőtt emberek, és a kettejük közt lévő vonzalom egyértelműen kölcsönös. Amíg meg tudják őrizni a diszkréciót, semmi okuk rá, hogy ellenálljanak ennek az érzésnek, még akkor sem, ha ez épp ellenkezik a Miss Sawyer etikettkódexében foglaltakkal.

Gwen a hazafelé vezető úton sem engedett távolságtartó udvariasságából. Adta a tökéletes vendéget.

Hazaérve Evie ásítva jelentette be:

– Teljesen kikészültem. Lefekszem. Jó éjt, Will! Jó éjt, Gwen!

Született színésznő volt. A következő pillanatban már el is tűnt a szobájában, Will pedig azon kapta magát, hogy a nap folyamán már másodszor maradt kettesben Gwennel.

– Én is fáradt vagyok – szólalt meg gyorsan Gwen. – Azt hiszem, jobb, ha szintén lefekszem. Köszönöm a…

Will azonban félbeszakította:

– Még meg kell beszélnünk valamit.

– Mire gondol? – kérdezte volna Gwen, de a következő pillanatban már szorosan ott állt előtte a férfi.

Aranyszínű szeme szikrázott. Felemelte a kezét, kisimította Gwen haját a homlokából, majd egy tincset az ujja közé fogott.

– Először is arra, hogy a munka és a szórakozás két külön dolog. Általában nem keverem össze a kettőt egymással, de azt sem hagyom, hogy az egyik tönkretegye a másikat. Azért szerződtettem, hogy Evie-t tanítsa. De… – elengedte Gwen haját, ám csak azért, hogy megsimogathassa kecses nyakát, miközben elégtétellel nyugtázta a lány egyre szaporább pulzusát – ennek itt most semmi köze a húgomhoz.

Gwen szeme tágra nyílt az izgalomtól, ahogy Will két kezébe fogta az arcát. Vadul kalapált a szíve, amint a férfihoz simult.

– Másodszor pedig a pokolba azzal, mi illik, és mi nem!

Gwen nem tudott tovább józanul gondolkodni, hiszen Will arca már csupán alig néhány centiméterre volt tőle. Most már a számára sem létezett semmilyen illemszabály. Ahogy Will megérintette, fellángolt benne a szenvedély, amelyet egész este próbált elfojtani magában.

Egyik kezét a férfi mellkasára tette. Szívverését jól érezte a vékony póló alatt. Ujjai szinte maguktól kúsztak a férfi nyakára, és simogatták meg meleg, bronzbarna bőrét. Will felsóhajtott, ahogy Gwen ujjai a tarkóján beletúrtak a hajába. A lány csak egy apró kis csókot akart, semmi többet…

Will bátorításnak vette a kezdeményezését, és vadul szájon csókolta. Gwent teljesen letaglózta a férfiból áradó nyers szenvedély, sürgető vágy.

Ahogy Will nyelve az ajkai közé siklott, és becézni kezdte az övét, testét tetőtől talpig heves izgalom járta át.

Will remekül csókolt. Amikor egy idő után az ajkuk elvált egymástól, és a férfi apró csókokkal borította a nyakát, majd a fülcimpáját becézte, Gwen számára megszűnt a külvilág. Tehetetlenül engedte át magát a gyengéd kényeztetésnek.

Will keze finoman végigfutott a gerincén, majd izgatóan simogatni kezdte a csípőjét, aztán egy határozott mozdulattal magához szorította.

Gwen lába izmos combjához feszült. A lány lábujjhegyre állt, hogy még szorosabban hozzásimulhasson. Will rekedten felsóhajtott, majd erős karjával átfonta Gwen derekát, hogy megtartsa őt ebben a pozícióban. Gwen teste megrázkódott a vágytól. A lába alig bírta el.

– Will… – suttogta.

A férfi félig lehunyt szemhéja alól nézett le rá.

– Tudom – sóhajtott fel, miközben homlokát a lányéhoz szorította. – Elvesztettem a fejem.

Gwen össze volt zavarodva. Will megfogta a kezét, és az előszobán keresztül a szobájához kísérte. Az ajtaja előtt megcsókolta az ujja hegyét, gyengéd csókot nyomott a szájára, és a következő szavakkal vett tőle búcsút:

– Jó éjt, Gwen! Holnap reggel találkozunk!

Jó éjt?! Ez nem lehet!

De már túl késő volt! Will eltűnt a szobájában.

Gwennek minden egyes porcikája tiltakozott az elválás ellen, és azt kívánta, bárcsak ott folytatódna minden, ahol az előbb abbahagyták. Egész testében reszketett. Tett egy bizonytalan lépést Will szobája felé.

Szerencsére azonban még időben észhez tért. Mi az ördögöt csinál? Már az is épp elég nagy szégyen, amit eddig tett. Megbocsáthatatlan bűnnek számít, hogy miközben tőlük néhány lépésre Will tizenöt éves húga a szobájában alszik, ők az előszobában csókolóznak. Nem is beszélve arról, mi lett volna, ha lefekszik a főnökével. Elég volt egy apró csók, hogy teljesen elveszítse a fejét!

De micsoda csók volt… Még akkor is, ha egyszeri, megismételhetetlen alkalom marad! Egyszerűen túl szép ahhoz, hogy igaz legyen.

Gwen a szobájába lépett, nesztelenül becsukta maga mögött az ajtót, majd cipőjét lerúgva mezítláb indult a fürdőszobába, ahol hideg vízzel hűtötte le felhevült arcát. Gondolatban újra és újra lejátszotta magában a folyosón történteket.

Kínosan érintette, hogy alig pár perce még úgy fonódott Will köré, mint az inda…

Felnézve megpillantotta magát a tükörben. Kócos haja, égő arca, duzzadt, vörös ajka egyértelműen tanúskodott az előzményekről…

Will szobája felől víz zubogását hallotta. Fantáziája azonnal magával ragadta. Maga előtt látta a férfit, ahogy a zuhany alatt állva szappanozza a testét.

Na ebből elég! Jobb, ha megpróbál valami másra koncentrálni! Nagy nehezen eljutott odáig, hogy megfésülködjön, fogat mosson, és felvegye a pizsamáját, anélkül hogy teljesen elmerült volna a Willről alkotott fantáziaképekben. Lekapcsolta a villanyt s bebújt a takaró alá.

Az ágyban ismét átfutotta a korábban listába gyűjtött pontokat, különösen koncentrálva arra az egyre, mit is jelentene a karrierje szempontjából, ha szerelmi viszonyba bonyolódna a főnőkével.

Kezdetben Daviddel is minden rendben volt. Igaz ugyan, hogy közel sem volt olyan vonzó, mint Will, de huszonkét évesen ő álmai hercegét látta benne. Jóképű volt, sikeres és ellenállhatatlan. Évfolyamja legjobbjaként Gwen-nek sikerült a legkeresettebb washingtoni gyakornoki állást megszereznie, és el volt ragadtatva, amikor David felajánlotta neki, hogy részt vehet egy komoly projekt előkészítésében.

A kettesben töltött, hosszúra nyúló túlórák során fülig beleszeretett a férfiba, és naiv módon azt képzelte, érzelmei viszonzásra találnak majd. Egészen addig, míg David főnöke egy alkalommal kínos szituációban nem találta kettejüket. Akkor aztán szinte másodpercek alatt hullott szét minden.

Kiderült, mennyire „szerette” is őt David. Saját karrierjét mentette, miközben Gwent számító perszónaként állította be, aki minden alkalmat megragadott, hogy sajátos módszerével feljebb kerüljön a ranglétrán. Amikor a projekt néhány nappal később megbukott, azt is rá hárította, holott valójában egyedül ő volt érte a felelős.

Gwen azonban túlságosan megbántva érezte magát ahhoz, hogy védekezzen a rágalmak ellen. A magánéletéről és állítólagos szakmai alkalmatlanságáról keringő pletykák gyorsan véget vetettek alakuló karrierjének.

Megtört szíve hamar begyógyult. A méltatlan bánásmód miatt érzett düh gyorsan feledtette a fájdalmát. Sokkal tovább tartott azonban, hogy a megaláztatást elfelejtse. Öt évébe telt, míg sikerült Dallasban újra jó hírnevet szereznie magának. Megtanulta a leckét.

Akkor mégis hogyan fordulhatott most elő, hogy Will karjában találta magát, és nem sok kellett volna a folytatáshoz? Jobban kell vigyáznia! A karrierje már nem bírna ki egy újabb törést.

Ezen az estén Gwennek sokáig tartott, míg végre sikerült elaludnia.

A romantikus filmekben és regényekben a hideg zuhany általában csodákat tesz a hősökkel, igaz, hogy ők nem csókolóztak még Gwennel, állapította meg magában Will. A létező legjegesebb zuhany sem lett volna elég ahhoz, hogy a lány bőrének meleg, édes illatát elfeledtesse vele.

Fázósan törölte szárazra magát, miközben megpróbált nem gondolni Gwen csábító ajkának érintésére.

Hirtelen tudatosult benne, milyen hevesen közeledett hozzá. Nem is vethetne semmit a szemére, ha másnap reggel azzal fogadná, hogy összecsomagol és elköltözik. Maga sem gondolta volna, hogy egy csók ilyen lavinát indít el. Ha Gwen nem téríti észhez, minden bizonnyal még mindig a folyosón csókolóznának, vagy talán már ágyban is lennének.

Az biztos, hogy Gwen is vonzódott hozzá. Még akkor is, ha most úgy tűnt, megbánta a viselkedését. Minden bizonnyal újra kell majd értelmeznie korábbi elképzeléseit…

Nagy erőfeszítésébe telt, hogy ne kopogjon át hozzá, de végül erőt véve magán, ágyba bújt. Nem fogja elszalasztani a következő lehetőséget. Ritkán adatik meg az életben, hogy a sors ilyen tökéletes nőt sodor az ember útjába.

Futólag eszébe jutott, hogy kihasználva a lakás csendjét, dolgozhatna még pár órát, de aztán elvetette az ötletet. Ma este már nem akart a cég ügyeivel foglalkozni. Sokkal izgalmasabb volt azon töprengeni, vajon mi legyen a következő lépés Gwennel kapcsolatban. Ez persze egyben azzal is járt, hogy rövidesen ismét esedékessé vált a következő hideg zuhany…

Gwen tisztában volt vele, hogy nem lesz könnyű két hét múlva visszatérnie korábbi életéhez. A tetőtéri medence mellett üldögélve próbált olvasgatni és pihenni egy kicsit, miközben a csíkos napernyő árnyékában az, italát kortyolgatta. Micsoda luxus!

Evie, iPodjával a fülén, hason fekve napozott a medence mellett. Lábát a zene ütemére mozgatva hajolt a megtanulásra váró francia szavak fölé. A mellette kisebb halomban álló tankönyvek között egy illemtankönyv is feküdt, melynek könyvjelzője alapján ítélve már az olvasmány felénél tarthatott.

Báranyfelhők pamacsai pettyezték az eget, a Gwen ölében fekvő könyv lapjait könnyű szellő libbentette meg. Minden szempontból tökéletes volt ez a nap. Az egyetlen dolog, ami megzavarta Gwent abban, hogy ellazuljon, a medence felől érkező csobogás volt. Ahányszor csak felnézett a könyvből, pillantása a medencében úszó férfira esett. Will erőteljes karcsapásokkal szelte a vizet. Izmos testének látványa felidézte Gwenben a tegnap esti eseményeket.

A férfi gyengéd érintését, forró ajkának nyomát még most is ott érezte a bőrén. Az a kevés idő, amelyet alvással töltött, erotikus álmokkal volt tele.

Ennek ellenére már korán reggel kikelt az ágyból, hogy együtt kávézhasson a nővérével és meglátogassa Letitiát. A hízelgő macska hosszú percekig összegömbölyödve feküdt az ölében, a székhez szegezve Gwent, akinek így a tervezettnél sokkal tovább kellett állnia Sarah kutató pillantását. A testvére minden apró részletre kíváncsi volt Will csókjával kapcsolatban.

Két óra vallatás és egy kanna kávé elfogyasztása után a lánynak végre sikerült hazaindulnia. Pontosabban szólva elindulnia az oroszlán barlangja felé.

Amikor megérkezett, Will és Evie éppen a medencéhez készülődtek, ő pedig felelőtlen módon hagyta magát rábeszélni, hogy csatlakozzon hozzájuk. Ezt már akkor megbánta, amikor Willt fekete fürdőnadrágjában meglátta. Szerencsére a nagyméretű napszemüveg kegyesen elrejtette a tekintetét. Will azonnal a vízbe ugrott, Evie pedig a házi feladat írásának szentelte magát, de Gwen egyszerűen nem tudta levenni a szemét a férfi fel-felbukkanó alakjáról.

Illetlenség volt így bámulnia, mégsem tudta megállni. Az ásványvíz után nyúlt. Miután lehűtötte nyakát és dekoltázsát, ivott is pár kortyot, majd visszatért a könyvéhez.

Egyszer csak víz freccsent a lábujjaira. Felpillantott. Will csuromvizesen állt a medence szélénél, és épp azon volt, hogy vizet fröcsköljön Evie irányába is.

– Héé! – tiltakozott a lány. – Összevizezed a füzeteimet!

– Nem úsztok ti is egyet? – A férfi hajáról apró kis vízcseppek hullottak a vállára, ahonnan végigfutottak napsütötte mellkasán és izmos hasán, úgy festett, mintha egy reklámfilmből lépett volna elő. Gwennek megremegett a gyomra.

Evie becsapta a könyvét, majd egy elegáns fejessel a vízbe ugrott a medence széléről. Ő is legalább olyan jól úszott, mint a bátyja. Nevetve felbukkant a víz felszínére, majd egy ügyes kézmozdulattal nagy adag vizet fröcskölt Will arcába.

– Ez nagy hiba volt, kedvesem!

Will máris mellette termett, és addig fröcskölte, míg végül Evie megadta magát. Gwen mosolyogva nézte őket. Evie időközben egérutat nyerve elindult felé, de közben újabb adag vizet csapott Will arcába.

A férfi már emelte is a kezét az ellentámadásra.

– Jaj, Will, vigyázz! Még összefröcskölöd Gwent!

Gwen felnevetett.

– Ugyan, ne aggódj miattam! Inkább azon igyekezz, hogy te megúszd! – felelte, miközben törölközőt terített magára.

– Áruló – morgolódott Evie, majd eltűnt a spriccelő víz alatt, amely még Gwent is elérte. A hideg víztől egy pillanatra a lánynak még a lélegzete is elállt. Csuromvizes haját épp kisimította az arcából, amikor meglátta, ahogy Will a bűntudat legkisebb jele nélkül jóízűen nevet rajtuk.

Anélkül hogy hosszasan mérlegelt volna, Gwen engedett pillanatnyi hangulatának.

– Na, ide figyeljen, Will Harrison! Elérkezett a leszámolás ideje! Gyerünk, Evie! – kiáltotta, majd egy fejessel máris a vízben termett, hogy beszálljon a vízicsatába.

Nem volt olyan jó úszó, mint a testvérek, de Evie-vel együtt legalább volt némi esélyük Will-lel szemben. A férfi két kézzel csapkodta feléjük a vizet, a medence sarka felé szorítva őket.

Evie, a ravasz kis bestia, ekkor Gwen ellen lendült támadásba. Gwen nem tehetett mást, elrugaszkodott a medence szélétől és megpróbált a víz alatt kiszabadulni a harapófogó szorításából. Will azonban sajnos éppen ekkor változtatta meg a pozícióját, így aztán ő tehetetlenül ütközött a férfi hosszú lábának. Máris két erős kar emelte ki a vízből. Gwen kétségbeesetten próbált kiszabadulni a szorításából, de Will meztelen mellkasához préselődve mindössze egy elfúló kis sikolyra futotta.

– Elkaptad, Will!

– Így van – felelt a férfi, majd lehajtva a lányhoz a fejét, így suttogott: – És vajon mihez kezdjek most veled?

Gwen megremegett, s Will ekkor még szorosabban ölelte magához. A lány átadta magát az érzésnek, hogy feje búbjától a kislábujja hegyéig hozzásimulhat a férfi meleg, izmos testéhez. Csak akkor tért magához, amikor megérezte Will izgatottságát.

– Én fegyverszünetet javaslok – suttogta elhaló hangon.

Will felnevetett.

– Gyáva! – Elengedte Gwent, aki a hideg vízbe csúszva, végre lehűthette felhevült testét. Will rákacsintott, majd átúszott a medence túloldalára.

Gwen remegő térddel mászott ki a medencéből, majd visszatért a napernyő védelme alá. Megfutamodni semmi értelme sem lett volna. Felvette a napszemüvegét, majd könyvébe merült, miközben Evie és Will vérre menő frizbicsatába kezdtek.

Gwen kénytelen volt bevallani magának, hogy megkedvelte Willt. Személyében ugyanis végre megtalálta azt a férfit, akivel nemcsak jó volt beszélgetni, de aki meg is nevettette, és már több alkalommal is kellemes meglepetést okozott neki.

Előítéletei alaptalannak bizonyultak vele kapcsolatban. Willt okos, sikeres, humoros, jóképű férfinak találta, aki óvó gondoskodással viseltetett a kishúga iránt.

A pletykalapok jóvoltából nőügyeiről is tudott ezt-azt. A férfi nem volt ugyan playboy, de sok barátnője akadt. Egyértelmű volt az is, hogy sokat dolgozik. Ezek alapján pedig veszélyes lett volna viszonyt kezdeni vele, hiszen szemmel láthatóan még nem akart megállapodni.

Nyilvánvalóan csodálatos lenne együtt vele – egészen addig, míg tart a viszonyuk. Még legrosszabb esetben sem történne olyasmi, amit ne lehetne elsimítani. Más kérdés, hogy vajon ki tudná-e heverni valaha, ha tönkremenne a kapcsolatuk.

És Evie-ről sem feledkezhet meg. Baj lenne, ha ő látná kárát a kapcsolatuk alakulásának. Vajon gondolt Will valaha arra, mennyire rosszul érinthetik Evie-t a kis afférjai?

– Gwen?

Will és Evie csodálkozó arccal álltak előtte. Evie kendőt kötött keskeny csípőjére, Will pedig a vállára vetette a törölközőt. Gwen tekintete végigsiklott a sötét szőrzeten, melynek csíkja a férfi izmos hasán végigfutva eltűnt a fekete fürdőnadrág alatt.

– Nagyon izgalmas lehet a könyved – szólalt meg Evie.

– Tessék?

– Hiszen nem is olvasol, csak bámulsz magad elé.

– Elgondolkozhattál valamin – tette hozzá Will mosolyogva, amivel egyből magára vonta Evie megbotránkozó tekintetét.

– Te letegezted Gwent! Ez nem illik.

Gwen elpirult, Will azonban könnyeden így felelt:

– Tudod, úgy döntöttünk, kerüljük a formalitásokat, ha csak magunk között vagyunk.

– Értem – suhant ál sokat sejtető mosoly Evie arcán, majd ismét Gwenhez fordult. – És hol jártak tulajdonképpen a gondolataid?

– Ó, csak elszundítottam kicsit. Alig aludtam valamit az éjjel. – Ezt a mondatát rögtön megbánta, amint észrevette, hogy Will sokatmondóan felvonja a szemöklökét.

Evie azonban máris új napirendi pontra tért:

– Mondd csak, nem vagy éhes? Úgy döntöttünk, rendelhetnénk valamit.

– Rendben.

Evie már el is indult a lift felé, miközben Gwen a férfi kutató tekintetétől kísérve szedegette össze a holmiját.

– És jutottál valamire?

Te jó ég, ilyen könnyen kiismerhető lenne?

– Azt hiszem, igen.

Mióta Evie nála lakott, Will egyszer sem bánta meg, hogy így döntött. A húga néha felbosszantotta ugyan, de ő alapvetően imádta.

Ezért aztán még inkább lelkiismeret-furdalása támadt amiatt, hogy a mai estét jobban szerette volna nélküle eltölteni. Vagy legalábbis nem ugyanabban a helyiségben, ahol ő és Gwen tartózkodott. Már azzal is megelégedett volna, ha Evie felmegy a szobájába, de szombat este lévén igencsak furcsán vette volna ki magát, ha kilenckor ágyba küldi.

Így hát szendvicseket és kínait rendeltek, elővették a Monopolyt és néhány dvd-t.

Will az este folyamán egyszer sem használta a mobilját, a japánokkal tervezett konferencia egyre távolabbinak tűnt. Hosszú idő óta ez volt a legjobb szombat esti programja. És még jobb lesz, ha majd Evie lefekszik!

Gwen tartózkodása engedni látszott. A tegnap esti csók, a szemében felvillanó vágy, ahogy rátekintett, és izgatottsága, amikor a medencében a karjában tartotta… egyértelmű irányba mutattak.

De ő tud várni. Jelenleg beérte annyival, hogy a heverőnek támaszkodva ült a földön, hideg sört iszogatott, és azt nézte, ahogy a húga mindkettőjüket toronymagasan megveri Monopolyban.

Gwen vele szemben, a játéktábla másik oldalán, lábát maga alá húzva üldögélt, alig látszottak pirosra lakkozott körmei. Bermudanadrágot és fehér pólót viselt, kibontott haja lágy hullámokban keretezte az arcát. Smink nélkül még fiatalabbnak tűnt. Will azon gondolkozott magában, vajon hány éves lehet. Alig tudott róla valamit.

– Hogyan lettél illemtanár? – kérdezte futólag.

– Hosszú történet.

Will Evie-re pillantott, miközben a lány hangos győzelemkiáltások közepette épp frissen elnyert játékérméit rendezgette.

– Azt hiszem, van időnk, míg a kisasszony áttekinti, mennyivel gyarapodott.

– Csak irigykedsz, Will! Hozok magamnak egy limonádét. Kér még valaki?

Gwen megrázta a fejét, és hátával egy szék lábának dőlt.

– Nos, öt éve költöztem Dallasba, nem sokkal az után, hogy Sarah állást kapott a városban. Protokoll-tanácsadóként Washingtonban szereztem diplomát és gyakorlatot. Ezzel a végzettséggel szerettem volna elhelyezkedni. Gyerekkoromban olyan gyakran költöztünk, hogy igazán sehol sem éreztem otthon magam. A szüleim nyugdíjas korukra végül Texasban telepedtek le, így esett a választásom Dallasra.

– És honnan jött az internetes munka ötlete?

Gwen felnevetett.

– Puszta véletlen volt. Sohasem terveztem, hogy tinédzserekkel foglalkozzam. Amikor Dallasba érkeztem, munkára volt szükségem. Az egyik barátnőm egy végzős osztályban tanított. Segítettem neki a bál körüli teendőkben. Olyan jól sikerült, hogy szép fokozatosan nevet szereztem magamnak. Amikor az egyik volt tanítványom létrehozta a TeenSpace nevű oldalt, megkérdezte, vállalnék-e ott internetes tanácsadást.

– Jó választásnak bizonyult.

– Igen, de nem hiszem, hogy életem végéig ezzel szeretnék foglalkozni.

– Sarah azt mondta, hogy Gwen már unja az elsőbálozókat, és újra felnőttekkel szeretne foglalkozni – jegyezte meg Evie, visszatérve a konyhából.

– Csakugyan?

– Sarah túl sokat fecseg – morgott Gwen.

– Sarah szerint Gwennek nagy tervei vannak. A tinikre csak azért van szüksége, hogy ki tudja fizetni a lakbért.

Evie megjegyzése Will eszébe juttatta a táskájában lévő csekket.

– Köszönjük, Evie, erről most nem szeretnénk többet hallani. – Gwen hűvös udvariassága nevetésre késztette Willt. Szerette, amikor a lány így beszélt.

– Tudtad, hogy Gwen japánul is tanult? – folytatta Evie.

– Evie!

– De hát ez igaz! – vágta rá a lány. – Vagy talán titok?

– Nem, természetesen nem az. Nem beszélem tökéletesen a nyelvet – fordult Gwen Will felé –, de megértetem magam. Németül és franciául viszont tényleg jól beszélek. Nem! – intette le Evie-t, amikor meglátta, hogy ismét szóra nyitná a száját. – Nem fogom helyetted elragozni az igéket, amit Madame Louise adott fel neked. Azt szeretné, ha hétfőig elkészítenéd a leckédet. Apropó, hogy állsz vele?

Ügyes témaváltás, gondolta Will. De azért erre a dologra később még visszatérnek. Talán Gwen segíthetne neki a japántanulásban. A Gwentől vett nyelvlecke gondolata olyan csábítónak tűnt, hogy Will most már tényleg azt kívánta, hogy Evie mielőbb eltűnjön.

Mintha a lány kitalálta volna a gondolatát, nyújtózkodva a játéktábla félé nézett.

– Feladjátok? Akkor felmegyek a szobámba, és még tanulok egy kicsit franciául.

Gwen meglepve pillantott az órájára, de Will nem támasztott semmilyen ellenérvet. Egyetértett az ötlettel.

Miután Evie elhagyta a szobát, Gwen összepakolta a játékot.

– Hol tartjátok?

– Fogalmam sincs! Eddig azt sem tudtam, hogy van Monopolynk – felelt Will, majd kiitta az utolsó csepp sörét, Gwen pedig a saját pohara után nyúlt, aztán kinyújtott lábakkal újra helyet foglalt a földön.

Várakozásteljes csend ereszkedett rájuk. Most, hogy Evie már nem volt velük, szinte izzott közöttük a levegő. Gwen szeme izgalomtól csillogott.

Will megsimogatta a karját, majd ujjait összefonta a lányéival. Gwen nem ellenkezett, amikor gyengéden magához húzta. Will szívverése egyből felgyorsult, amikor meglátta, ahogy Gwen nyelve hegyével finoman megnedvesíti az ajkát.

Megköszörülte a torkát.

– Remekül éreztem magam – hajtotta le a fejét, majd belecsókolt Gwen nyakába. – És még koránt sincs vége a napnak.

Gwen sejtette, mi fog történni. Noha még mindig nem tudta eldönteni, bölcs dolog-e szabad utat nyitni az érzéseiknek, a kettejük közt lévő feszültséget már nem lehetett tovább bírni. A medencében történtek óta Will egyáltalán nem ért hozzá, vágyakozó pillantásai azonban csak tovább fokozták Gwen türelmetlenségét.

Két választási lehetősége volt: vagy elfut, vagy él a kínálkozó alkalommal. A meghátrálás lett volna az ésszerű választás, de a józansága már rég cserbenhagyta. Nem engedheti, hogy a legvonzóbb férfi, akivel eddig valaha találkozott, egyszerűen csak elsétáljon mellette! Az elmúlt évek, amikor folyton arra kellett ügyelnie, hogy ne keltsen túl nagy feltűnést, nem hoztak többet a számára, mindössze olyan munkát, amely nem elégítette ki maradéktalanul, és olyan életet, amelyet most üresnek és unalmasnak talált.

Will ajkát érezni a nyakán azonban egyáltalán nem volt unalmas. Élvezettel hajtotta hátra a fejét, amint a férfi apró csókokkal borította az állát, majd rátalált a szájára.

Hát igen! Ez az érzés minden kockázatot megér!

Sóhajtva simult az erős férfitesthez. Will tüzes csókja teljesen elvarázsolta. Karját a nyaka köré fonta, majd izmos hátát simogatta. Minden porcikája arra vágyott, hogy minél közelebb legyen a férfihoz. Szerette volna a bőre ízét érezni a nyelvén. Elhaló lélegzettel szakította meg a csókot, hogy folytathassa a férfi állán, nyakán, fülcimpáján…

Will keze egyre lejjebb csúszott a hátán, miközben rekedt hangon bátorító szavakat súgott a fülébe.

Gwen egyik lábát Will combjához szorította, testével pedig teljesen a férfihoz simult, amire az még hevesebb csókkal reagált. A lány megremegett az izgatottságtól, amikor Will erős keze finoman simogatni kezdte a fenekét.

A férfi mélyen felsóhajtott, amikor Gwen nyelvét az ajka közé csúsztatta. Keze ekkor a lány mellére siklott, ujjbegyével finoman simogatta a mellbimbóit. Gwen apró sóhajjal adta meg magát.

A férfi ekkor a melle fölé hajolt, és ajkával ott becézte tovább, Gwen azt kívánta, bárcsak teljesen meztelenek lennének már. Szerette volna a csupasz bőrén érezni Will érintéseit, és úgy összesimulni vele. Alig várta, hogy kínzó vágyát csillapíthassa.

De nem itt, villant az eszébe. Will is pont ekkor emelte fel a fejét.

– Ne itt – szólt rekedten. – Evie esetleg…

Gwen bólintott.

– Kapaszkodj erősen! – mondta a férfi.

Gwen engedelmesen fonta a nyaka köré a karját, amikor Will felállt és könnyű léptekkel elindult vele a szobája felé. Ott letette az ágy mellett.

Ez az utolsó lehetőség a meghátrálásra, futott át Gwen agyán. De végül feladta az aggályait. Nem akart a holnapra gondolni. Együtt lesz Will-lel, amíg ez megadatik neki. Bízott benne, hogy minden más magától megoldódik.

Ez volt az utolsó tiszta gondolata, mielőtt még Will levette róla a pólóját. A férfi ügyes mozdulattal kikapcsolta a melltartóját, amely a földre esett. Ezt követte a nadrágja és a bugyija, míg végül anyaszült meztelenül állt a félhomályban.

Felgyorsult a lélegzete, ahogy Will tekintetével végigpásztázta a testét, s megfogta telt mellét.

– Csodaszép vagy!

Felbátorodva a dicséreten, Gwen is levette a férfiról a pólóját, amely szintén a földre került. Gwen végigfuttatta az ujját a mellkasán.

– Te is.

Amikor ajkával megérintette a férfi mellbimbóját, Will egész testén izgatott remegés futott végig.

A következő percben már az ágyon voltak. Will meleg teste teljesen beborította. Gwen a mennyekben érezte magát. Boldog volt, hogy így döntött.

Will keze gyengéden futott végig a testén, érzéki csókjaiból testének minden négyzetcentiméterére jutott. A lány lehunyta a szemét, és átadta magát a szinte már elviselhetetlenségig tokozódó vágynak, mely egyre erősödő hullámokban töltötte be a testét, ahogy a férfi meleg ajka combja belső oldalán kalandozott.

Egyedül izgatott sóhajai törték meg a csendet, mígnem Will egyszer csak a vállára emelte a combját, csípője alá csúsztatva a kezét. Egy utolsó gyengéd csók, és Gwen érezte, hogy teste szinte felolvad a férfi ölelésében. Remegve várta, hogy Will végre egyesüljön vele.

A férfi belehatolt, és először lassan, majd egyre hevesebben mozgott benne. Gwen halk sikollyal ért a csúcsra. Will pár másodperccel később, mély sóhaj kíséretében követte, arcát a lány nyakába fúrva. Gwen a mellkasán érezte szívének heves dobogását. Mindketten erősen zihállak. A lány lecsukta a szemét, és gyengéden simogatta a ráboruló széles vállakat.

Aztán Will lassan felemelte a fejét, és könnyű csókot lehelt a szájára, majd homlokát az övéhez szorította.

– Kapsz levegőt?

Gwen kinyitotta a szemét, és egyenesen a férfi szemébe nézett. Mosoly bujkált Will szájának szegletében. A lány képtelen volt megszólalni, így csak bólintott.

– Akkor jó, mert a legszívesebben örökre így maradnék.

Szavai hallatán melegség öntötte el Gwent. Tudta, nem szabad túl nagy jelentőséget tulajdonítania a férfi szavainak, mégis jólesett neki a gyengédsége.

Ahogy kicsit megnyugodtak, Will a hátára gördült, és magához ölelte a lányt. Gwen szótlanul élvezte gyengéd cirógatását.

– Gwen?

– Hmmm?

– Nem fogsz elaludni, ugye?

Gwen hunyorogva nézett fel a férfira, akinek sokat ígérő mosolyát és fátyolos tekintetét látva azonnal felélénkült és így felelt:

– Eszembe sem jutott ilyesmi.

Will felnevetett, majd szájon csókolta, s újból magához húzta őt.

4. FEJEZET

Gwen aloe vera krémet kent leégett orrára és arcára. Még nem húzódott a bőre. de tudta, hogy legkésőbb estére nagyon érzékeny lesz. Nem is reménykedhetett benne, hogy a bőrpír holnapra szép barna színbe fordul. Finom, világos bőre ugyanis nagyon könnyen leégett.

Mobilja ekkor egy órán belül már harmadszor kezdett csengeni. Sarah kereste. Gwen nem vette fel. A nyakát és karját vizsgálgatta a tükörben. Ha felvenné a telefont, Sarah rögtön észrevenné a hangján, hogy történt valami, és most semmi kedve sem volt hozzá, hogy erről csevegjen a nővérével. Még ő sem tudta, mit gondoljon a történtekről.

Késő délelőttig aludt. Arra ébredt, hogy Evie, visszatérve a reggeli úszásból, az ajtaján dörömböl:

– Hello, Gwen! Életben vagy?

Csak halványan rémlett neki, ahogy Will kora hajnalban áthozta a szobájába. A szenvedélyes éjszaka után kimerülten bújt a takaró alá, és úgy aludt, mint egy csecsemő.

Amikor nagy nehezen felkelt az ágyból, és beállt a zuhany alá, aggódva gondolt arra, hogyan fog Will ezek után viselkedni vele. És Evie vajon nem fog azonnal rájönni, hogy együtt töltötték az éjszakát?

Aggodalma mindenesetre alaptalannak bizonyult. Will kedves és barátságos volt a reggeli alatt, anélkül hogy flörtölt volna vele, Evie csacsogását pedig semmilyen kellemetlen szünet nem szakította félbe. Gwen ismét meglepődve állapította meg, mennyire oldottnak érzi magát a társaságukban.

Will kérdésére, hogy szereti-e a Rangerst, könnyedén azt válaszolta:

– Nem igazán értek a kosárlabdához.

Kijelentése nyomán azonban rögtön magán érezhette a Harrisonok szemrehányó tekintetét. Will, aki lelkes rajongója volt a csapatnak, Evie-t is megfertőzte a szenvedélyével. Ma végre a lányka élőben is láthatta a csapatot. Addig-addig győzködték Gwent, míg végül beleegyezett, hogy csatlakozzon hozzájuk.

Így alakult, hogy végül a stadionban töltötték a délutánt. Will ragaszkodott hozzá, hogy élete első élő meccsét Evie a tribünön állva nézze végig, kiélvezve az attrakció minden egyes elemét: a hot dogot, a pattogatott kukoricát és a szurkolók habszivacs-csattogtatását.

Gwen legalább annyira jól érezte magát, mint Evie, még ha más okokból is. Igaz ugyan, hogy még ezek után sem lett vérbeli kosárlabda-rajongó, de…

Megint megszólalt a telefon. Mikor adja már fel végre Sarah?

Bocsi, Sarah… kapcsolta ki Gwen a mobilt. Holnap majd felhívja a munkahelyén, amikor nem lesz ideje hosszas csevegésre.

A konyhában keresett valami innivalót magának. Útközben bepillantott a nappaliba, ahol Will és Evie ölükben a laptopjukkal egymás mellett ültek a kanapén.

Gwen elgondolkozott rajta, hogy ő is dolgozik egy kicsit, de lelki szemei előtt ekkor megjelent a fürdőszobájában lévő hatalmas kád. Úgy érezte, leginkább egy kiadós fürdésre vágyik.

Visszatérve a szobájába, lenyomta a start gombot a cédélejátszón, s nemsokára elégedett sóhaj kíséretében csusszant a forró vízbe. Egy ideig csak feküdt a kádban, hallgatta a zenét, és az eddigi életét gyökeresen megváltoztató fordulaton merengett.

Nem, jobb, ha nem gondolkozik ennyit a dolgon, úgy kell megélnie ezeket a napokat, ahogy az élet kínálja. Hozott egy döntést, és bármi történjen is ezek után, ezt már sosem fogja megbánni.

Lassan kihűlt a víz, így aztán kiszállt a kádból. Épp a lábát krémezte, amikor kopogtattak.

Gyorsan belebújt régi fürdőköpenyébe, és az órára pillantott. Fél tizenegy! Ennyi időt töltött volna a kádban?

Evie-re számítva szélesre tárta az ajtót. Ám Will állt az ajtófélfának támaszkodva. A férfi mosolya megdobogtatta a szívét. Gwen a folyosóra vetett gyors pillantással meggyőződött róla, hogy Evie szobájának ajtaja zárva van.

– Evie-ről szeretnék beszélni veled.

Szóval munkáról van szó. Gwen igyekezett elrejteni csalódottságát. Szorosabbra húzta magán a fürdőköpenyt.

– Mi a gond?

– Semmi. Csak gondoltam, jó, ha tudod, hogy háromnegyed órája lefeküdt – ragadta meg Will a köpeny gallérját. Kényelmes darab volt, de kissé már viseltes. Nem épp csábításra tervezték.

Gwen kissé zavarban volt.

– És?

Will maga felé húzta. Ajka forrón tapadt a szájára.

Csókja a legapróbb részletekig visszaidézte Gwenben az előző esti szenvedélyes együttlétüket.

Will határozott mozdulattal tolta vissza a szobába, miközben szétnyitotta a fürdőköpenyét, Gwennek, mikor meghallotta az elismerő mormogást, eszébe jutott, hogy nem visel alatta semmit. Will gyengéd szavakat suttogva térdelt elé, hogy csókokkal borítsa be nedves testét.

Gwen belemarkolt a férfi széles vállába, amikor ajka célba ért. Nyelvének érintése és becézése gyorsan a csúcsra jutatta.

Ahogy sóhajtva megremegett, Will felegyenesedett, átkarolta és hosszan megcsókolta. Gwen még hallotta, ahogy a háta mögött bezárja a szoba ajtaját.

– És most gyere az ágyba! – szólt.

Igaz ugyan, hogy Gwen derűsen ébredt másnap reggel, de senki sem volt mellette, akivel megoszthatta volna jókedvét. Evie teniszezni ment, Will pedig már az irodában volt. Egyedül Mrs. Grayjel futott össze a folyosón.

– Jó reggelt, Miss Gwen! A konyhában talál egy kanna kávét. Most el kell mennem bevásárolni. Hozhatok önnek valamit?

– Nem, köszönöm. – Egyszerűen nem tudta megszokni, hogy Mrs. Gras kész reggelivel várta.

A konyhában a kávéskanna mellett ott feküdt a pulton a Dallas Lifestyle és néhány másik napilap aznapi száma. Gwen általában átfutotta a híreket, de ma már korán el akart kezdeni dolgozni, így aztán egy csésze kávéval és egy még meleg fahéjas zsömlével vissza is tért a szobájába.

A forró ital felélénkítette. Amikor farmerben és pólóban haját lófarokba kötötte a tükör előtt, már teljesen éber volt. Kicsattanó jókedve szoros összefüggésben állt a múlt éjjel történtekkel.

Micsoda éjszaka volt! Már a gondolattól is libabőrös lett…

Ahogy felnyitotta a laptopját, tekintete egy fehér borítékra esett melyen a saját nevét olvasta. Will kézírása volt. Szíve vadul megdobbant.

Levél helyett azonban egy csekket talált benne. Méghozzá egy szemérmetlenül magas összegről szóló csekket, a nevére kiállítva.

Azonnal kihunyt az öröme. Visszazuhant a székre.

Természetesen tisztában volt vele, hogy ezt a szerződésben rögzített összeget a munkájáért kapta. Csupán a szokásos üzletmenet. Mégis érzékenyen érintette, hogy Will pont a tegnap éjjel történtek után, és éppen ily módon juttatta el hozzá. Meg kellett győznie magát, hogy Will nem az együttlétért fizetett. Hiszen ő maga mondta, hogy igyekszik a munkát különválasztani a szórakozástól.

Mégis rossz szájízzel csúsztatta a táskájába a borítékot.

Hozott a konyhából egy újabb csésze kávét, majd bekapcsolta a mobilját. Épp ideje, hogy felhívja Sarah-t, mielőtt aggódó nővére meg értesítené a rendőrséget.

A telefon képernyőjére pillantva elsápadt. A készülék huszonkét nem fogadott hívást, öt hangüzenetet és hat sms-t jelzett. Csak nem halt meg valaki? Majdnem kiejtette a kezéből a telefont, amikor az váratlanul megszólalt.

– Halló, Sa…

– Miért nem veszed fel a mobilod?! Minden rendben? – Sarah szóhoz sem hagyta jutni. – Már tegnap is kerestelek, de a Lifestyle mai cikke után…

– Várj csak! Miről beszélsz? Ki voltam kapcsolva… úgy értem, le voltam merülve, és csak most kapcsoltam be a mobilom.

– Lehet, hogy még nem olvastad a mai újságokat? – hangzott Sarah rosszat sejtő kérdése.

– Nem. Miért?

– Ó, Gwennie! A harmadik oldal csak rólad szól!

Jaj, ne! Gwen már szaladt is vissza a konyhába a magazinért. A harmadik oldal szerzője Tish Cotter-Hulme kisasszony volt. Itt osztotta meg olvasóival minden hétfő és csütörtök reggel a legújabb pletykákat. Senki sem szerette ezen az oldalon viszontlátni magát. Senki. Ez ugyanis egyet jelentett a teljes megsemmisüléssel.

Gwennek szinte elállt a lélegzete a szalagcímet olvasva:

Miss Sawyer kalandjai Dallas legkapósabb agglegényével.

– Visszahívlak – szakította meg a vonalat, és olvasni kezdett.

Az ez idáig mindenütt egekig magasztalt Miss Sawyer, úgy tűnik, újabb titulus megszerzésére pályázik. Megbízható források szerint Gwen Sawyer egy hete költözött be Will Harrison házába. A forrás azt is tudni véli, hogy a hölgy nem házvezetőnői állást tölt be. Gwent és Willt a férfi húga, a kamaszkorú Evangeline társaságában látták péntek este a „Milano” étteremben, ezt követően pedig az egyik közeli mozi előadásán. Gwen és Evangeline a délelőttöt jó barátnőkként, bevásárlással és a fodrásznál tett látogatással töltötték. Ha ez nem jelent valamit, akkor semmi! Izgatottan várom, hogy újabb részleteket tudjak meg a dologról. Vajon hol és mikor találkozhatott Will és Gwen először? És hogyan sikerült ezt ilyen sokáig titokban tartaniuk? Vajon Will lejjebb adott az igényeiből, vagy Miss Sawyer csupán étvágygerjesztőként szolgál az étlapján? Mindenesetre kérem, hogy aki megtud valamit a hét legfrissebb románcáról, haladéktalanul keressen fel!

Mint ahogy azt sejthették, Evangeline pár óra leforgása alatt egy kisebb vagyont költött el Gwen felügyelete alatt az egyik neves ruhaüzletben. Így talán reménykedhetünk benne, hogy a Harrison dinasztia legifjabb tagja hamarosan hivatalosan is bemutatásra kerül…

Ezek után még újabb hasábok következtek kétértelmű megfogalmazásokkal, a puszta tények kiszínezésével és feltupírozásával. A pokolba ezzel a nővel! Gwen szerette volna a saját két kezével megszorongatni Tish nyakát. Egyből megértette, mit jelentett az a rengeteg nem fogadott hívás a mobilján.

Dühébe rémület vegyült. Már megint kezdődik…

Néhány kósza pletyka persze még nem árthat a karrierjének, de az már igen, ha ismét egy gazdag aranyifjú legújabb szeretőjeként állítják be, aki csupán a pénzre utazik. Semmi kétség, itt csak neki van vesztenivalója. Will hírén nem eshet folt, míg az övé zuhanórepülésbe kezd.

Mindegy, hogy igazi románcról vagy egy kis afférról van-e szó: a dallasi előkelő társaság nem fogja egykönnyen megemészteni, hogy a hajadon Miss Sawyer együtt él egy férfival. Illemtanárkent elvárják tőle, hogy morális kérdésekben a tizenöt éves lányokkal szemben támasztott elvárásoknak is megfeleljen. Ez nem volt éppen túl igazságos, de el kellett fogadnia.

Will iszonyú mérges lesz, ha majd a szeme elé kerül a cikk. Habár gyakran szerepelt az újságok címlapján, Gwen tudta, hogy nem szívesen áll ily módon nyilvánosság elé. Tish Cotter-Hulme eddig megelégedett azzal, hogy csupán társadalmi tevékenységét kommentálta, ez alkalommal azonban túl messzire ment a spekulációival.

Evie-t mindenesetre megkímélte. Ez volt az egyetlen, amit a javára lehetett írni.

Az ördögbe! Most aztán csapdába került. Gwen idegesen járkált fel-alá a konyhában, a világ legnagyobb idiótájának tartva magát.

Csak nyugalom, csitította magát. Eddig ez csak pletyka. Senki sem tudja bizonyítani, hogy viszonya lenne Will-lel. Még Sarah sem tudott róla. Talán csak saját rossz lelkiismerete miatt tulajdonít azonnal ilyen nagy jelentőséget az újságírónő pletykáinak.

Dallas bevásárlóutcája, egy étterem meg egy mozi nyilvános terepnek számít. Többen is láthatták őket ott együtt, mint ahogy az sem titok, hogy bejáratos Will lakásába. Ha sikerül találnia egy megfelelő magyarázatot, mindez még helyrehozható.

Fel kell hívnia Willt.

A férfi nem szerette volna, ha nyilvánosságra kerül, hogy ő Evie illemtanára. Mégis hogyan fog akkor magyarázatot találni arra, hogy együtt lakik velük? Mindenesetre elsőként visszahívja Sarah-t, majd lehallgatja a mobilján hagyott üzeneteket.

– A tárgyalás után még vacsorát kell adni a japánok tiszteletére. Jó lenne helyi specialitásokat is felszolgálni. – Nancy, immár visszatérve titkárnői feladataihoz, több kérdést is szeretett volna még megbeszélni Will-lel, aki azonban furcsán szétszórtnak tűnt ma.

Egy csomó dolog foglalkoztatta egyszerre. Gwen, ahogy ma kora reggel otthagyta az ágyban, Evie sokat sejtető pillantása reggel az asztalnál…

– Jól hangzik – felelt Nancy felvetésére. Megszólalt a telefon. A privát számán keresték. Ki a csuda lehet az? – Van még valami?

Nancy megrovó pillantással nézett rá.

– Mr. Matthew elkészült a legújabb kimutatásokkal.

– Remek. Köszönöm! Ez minden? – Evie-nek franciaórája van ilyenkor, ez a tény pedig igencsak leszűkítette a szóba jöhető telefonpartnerek számát.

– Szól a telefonja. Itt hagyom a papírokat, talán szeretne egy pillantást vetni rájuk – felelt Nancy, majd gyorsan elhagyta az irodát.

A férfi a készülék után nyúlt.

– Will, Gwen vagyok. Van egy perced?

Will kellemes izgatottságot érzett, ahogy meghallotta a lány hangját. Gwen azonban idegesnek tűnt.

– Természetesen – felelte. Matthew beszámolója várhat egy kicsit.

– Olvastad már a Dallas Lifestyle mai cikkét?

– Általában nem olvasok ilyesmit, de…

– Tish Cotter-Hulme egy fél oldalt szentelt hármunknak. Láttak minket együtt. Nagyon sajnálom, Will! Tish összehordott egy csomó ostobaságot…

– Nyugodj meg! Olvastam a cikket. Van, aki felhívja a figyelmemet az ilyen és ehhez hasonló dolgokra – felelte a férfi, de cinikus hangvételével most nem ért célt.

– Hogyan?! Nyugodjak meg? – Gwen hangja szinte hisztérikusan csengett. – Tisztában vagy vele, hány hívást kaptam ma reggel? Mindenki azt szeretné tudni, vajon igaz-e Tish állítása…

– Nagyon egyszerű a válasz: nincs válasz! – Vajon miért ilyen ideges Gwen? – Ezek csak pletykák.

– A pletyka tönkreteheti az ember karrierjét! Téged talán nem érdekel különösebben, mit írogat össze Tish, másokat azonban nagyon is. És ezek az emberek nem szívesen fogadnak egy laza erkölcsű illemtanárt kiskorú lányaik mellé.

– Laza erkölcsű? Ezt most te sem gondolod komolyan…

– Will, a házadban lakom! Az embereknek ennyi épp elég ahhoz, hogy máris azt gondolják, együtt is alszunk…

– Ami persze egyáltalán nem igaz…

– Ez most mellékes! – szakította félbe Gwen idegesen. – Valami magyarázattal mindenképp szolgálnom kell a megbízóimnak, miért is lakom nálad!

– Nem kell magyarázkodnod! Semmi közük hozzá.

– Ebben sajnos tévedsz. A jó hírnév nagyon sokat számít ebben a szakmában, az enyém pedig igencsak kezd besározódni…

– Gwen, ne izgasd fel ennyire magad! Felőlem megnyugtathatod őket azzal, hogy nekem dolgozol. De kérlek, ne mondj semmi egyebet. Nem szeretném, ha Evie látná kárát ennek az egésznek.

– És mi egyebet csinálhatnék én nálad, mint hogy Evie-t oktatom illemre?

– Fogalmam sincs. Nem oktatsz felnőtteket is? Mondd, hogy a HarCorpnak dolgozol! – Will hallotta, ahogy Gwen nyel egy nagyot. Ekkora gondot jelentene neki ez az apró hazugság? – Itt van például a kórház javára rendezett jótékonysági bál, ahol szponzorként veszünk részt. Ez épp kapóra jönne.

– Ez még nem elegendő indok arra, hogy a házadban lakjam.

– Ugyan, majd azt mondod, azért van így, hogy teljes mértekben a projektre tudj koncentrálni.

– De…

– Hogy is hangzik a válasz, amelyet ilyen esetekben szoktál javasolni az olvasóidnak?

– „Ez egy nagyon érdekes feltevés” – idézte magát Gwen.

– Pontosan. Mondd ezt, ha valaki rákérdezne Tish vádjaira! Vagy a másik kedvencemet: „Kedves, hogy érdekli, mi történik velem.”

– Te olvasgatod az oldalam? – Gwen annyira meglepődött, hogy egy pillanatra még a mérgéről is megfeledkezett.

– Nos, miután kaptam némi kritikát Evie-től, úgy döntöttem, jobb, ha én is tanulok egy kis jó modort.

– Ezt megtiszteltetésnek veszem.

– Helyes – mosolygott Will. – Ezek szerint megnyugodtál?

– Azt hiszem, igen – sóhajtott fel Gwen. – Úgy tűnik, téged nem különösebben izgatnak Tish pletykái.

– Már megszoktam, hogy a magánéletemre vonatkozó találgatásokat figyelmen kívül hagyjam. Ez Tish kedvenc témája.

– Azt hittem, szörnyen dühös leszel.

– Az is vagyok. De mi értelme? Jobb, ha inkább megpróbálok minél kisebb támadási felületet szolgáltatni a Tish-féle alakoknak.

Gwen ismét mélyet sóhajtott.

– Remélem, hisznek majd nekem…

– Oke, beszélhetnénk valami másról? – kérdezte Will, miközben az asztalra tette a lábat.

– Nem kellene dolgoznod?

Will gépe ekkor új e-mail érkezését jelezte.

– De igen, számodra azonban mindig van időm.

– Már szinte kitüntetve érzem magam, amiért ennyi figyelmet kapok!

– Azt jól is teszed, hiszen, mint tudod, rettentően elfoglalt üzletember vagyok…

Gwen nevetése melegséggel töltötte el a férfit. Hihetetlen, hogy egy hete még a lány létezéséről se tudott, most pedig elhanyagolja az üzleti tevékenységet, csak hogy telefonon beszélhessen vele.

– Nos, én is igen elfoglalt nő vagyok! Lehet, hogy te ráérsz, de nekem foglalkoznom kell az ügyfeleimmel és a tanácsaimra váró tinédzserekkel.

Will csalódott volt.

– Akkor jó munkát! És este találkozunk!

– Igen, este találkozunk!

Miután letette a telefont, és megnézte az e-mailjét, Will elkeseredve olvasta az újabb információkat a japánok üzleti szokásairól és érintkezési formáiról. Szüksége lesz Gwen segítségére.

Mintha említette volna, hogy külpolitikai végzettséggel is rendelkezik… És hogy Ázsia a szakterülete. Igen! Ez már korábban is az eszébe juthatott volna!

Majd felkéri, hogy segítsen neki a tervezett konferencia előkészítésében. Így még több időt tölthet majd kettesben vele. Korábbi elve, miszerint igyekszik különválasztani a munkát a szórakozástól, meginogni látszott.

A következő napok szinte álomszerűén teltek Gwen számára.

Hétfőn este Will felkérte, hogy működjön közre tanácsadóként a japánokkal folytatott üzleti tárgyalások előkészítésében. Örömében legszívesebben a levegőbe ugrott volna.

Szinte nem volt elég a nap huszonnégy órája arra, hogy Evie etikett-tanáraként, Will asszisztenseként és japántanáraként dolgozzon egyszerre. Mindkét Harrison példásan teljesítette azonban a rá mért feladatokat.

Gwen egy percig sem kételkedett benne, hogy Evie remekül meg fogja állni a helyét a társasági életben. Legnagyobb meglepetésére azonban a lány a családi vállalkozás iránt mutatta a legnagyobb érdeklődést. Veleszületett üzleti érzéke volt. A közös étkezések során egyre élénkebb beszélgetéseket folytattak az aktuális napi témákról, és a cég üzletpolitikájáról.

Evie-nek sikerült természetes báját megőrizve olyan társasági gyakorlatra szert tennie, amellyel a felsőbb körök képviselői előtt is bármikor megállta volna a helyét. Szépségével és intelligenciájával egy szempillantás alatt meghódítja majd Dallas színe-javát.

Will remekül haladt a japán nyelvvel, leginkább csak a merev viselkedési szabályok szúrták a szemét. Világlátott üzletemberként azonban ezekben a dolgokban sem volt túl sok segítségre szüksége. Gwen biztos volt benne, hogy mindketten remekül szerepelnek majd.

A legkellemesebb órákat mégis egyre inkább az jelentette a számára, amikor a nap végén kettesben maradhatott Will-lel, aki mindent megtett azért, hogy őt kényeztesse…

Természetesen nem áltatta magát azzal, hogy Evie semmit sem sejt kettejük kapcsolatáról. Egy tizenöt éves tinédzser ugyanis nem vonul el önként minden este időben lefeküdni. Kivéve, ha sejt valamit…

Azt mindenesetre Gwen továbbra sem tudta, hová vezet mindez. Will egyszer sem említette, mi lesz, ha teljesítette a szerződésben foglaltakat. De ez a kérdés most eltörpült azok mellett az izgalmak mellett, amelyek a következő héten vártak rájuk.

Így aztán Gwen a pillanatnak élt, az utolsó cseppig kiélvezve annak minden édességét. Nagyon megszerette Evie-t, a Will iránt táplált érzelmei pedig egyre összetettebbé váltak. De eddig minden remekül működött.

Az egyetlen, ami némiképp beárnyékolta a boldogságát, Tish Cotter-Hulme folyamatos rágalomhadjárata volt. Nem említette ugyan sem Will, sem Evie előtt, de a cikk megjelenése óta kezdte érezni annak kedvezőtlen következményeit. Két korábbi, nagyobb megbízását is visszavonták, és csak nagy ügyeskedések árán sikerült megtartania két másik partnerét, akiktől tulajdonképpen az egzisztenciája függött. Ügyfelei nagy részét sikerült a legkülönfélébb magyarázatokkal ideiglenesen megnyugtatnia.

A honlapján arra hívta fel a tinik figyelmét mennyire veszélyes lehet másokról alaptalan vádakat terjeszteni. Tish e-mailjeit következetesen figyelmen kívül hagyta.

Péntekre már szinte el is ült a cikk keltette felbolydulás. Az élet újra szép volt így aztán Gwen nem mondott nemet, amikor Evie a délutáni úszásról visszatérve ragyogó mosollyal egy szívességet kért tőle.

Háromnegyed nyolckor Will is hazaért.

– Van itthon valaki?

– Itt vagyok – felelt Gwen, aki az elmúlt fél órát egy pohár merlot társaságában, a tévé előtt üldögélve töltötte.

Will mosolyogva lépett a szobába.

– Gyanús csend van itt – vélte jókedvűen. – Nem vagyok biztos benne, tudni akarom-e ennek az okát.

Gwen felnevetett.

– Csak semmi színpadiaskodás! Mrs. Gray már hazament, a vacsora a sütőben, Evie pedig a szobájában van – felelt.

– Csakugyan? – vonta fel Will kérdőn a szemöldökét. – Akkor talán meg is csókolhatlak? – hajolt Gwen fölé, hogy üdvözlésképpen forró csókot nyomjon a szájára. – Milyen napod volt?

– Remek, hát neked?

Will halkan morgott valamit az orra alatt. Gwen töltött neki egy italt, míg a férfi meglazította a nyakkendőjét, és leült mellé a kanapéra. A jelenet egy boldog család hétköznapjaira emlékeztette Gwent.

Will a halántékát dörzsölgette.

– Csak nem beteg Evie?

– Nem, azt hiszem, telefonál. – Ami persze jóval több volt, mint puszta feltételezés. – Megkért, hogy mondjak el neked valamit.

– Aha – vette el a poharát a férfi egy apró bólintás kíséretében Gwentől. – Kínos ügyről lehet szó, ha már téged is bevont. De ne aggódj, megkímélem a hírhozó életét. Miről van szó?

– Ma megismerkedett egy fiúval az uszodában. Holnap este szeretne moziba menni vele.

Will elgondolkodva tette az asztalra a poharát, miközben megdörzsölte a szemét.

– Ennyi?

– Ennyi – felelt Gwen türelmetlenül. – Evie-nek randija lesz, és szeretné tudni, elengeded-e.

– Ki ez a fiú?

– Peter Asbury. Tizenhat éves, és itt lakik, két szinttel alattatok.

Will bólintott. Arckifejezése semmit sem árult el.

– Az apja valami fejes az egyetemen, nem?

– Dékán – igazította ki Gwen. Mit szólsz?

Will merengve forgatta a poharában a bort.

– Túl fiatal még a randevúzgatáshoz.

– Tizenöt éves. Ez ilyenkor teljesen normális. – Gwennek nem tetszett a férfi szétszórtsága. Evie attól tartott, Will majd szétrobban a méregtől, ha meghallja, mit tervez. Lelkes jóváhagyásra ő sem számított, de Will most olyan tompának tűnt, mintha csak a holnapi időjárásról beszélgetnének.

– Te mit mondtál neki? – kérdezte.

– Semmit. – Ez persze nem volt teljesen igaz. – Neked kell elengedned, nem nekem.

– Szerinted elengedjem? Nem igazán ismerem ki magam ezekben a kérdésekben.

Akkor jobb, ha mielőbb gyakorlatot szerzel benne, gondolta Gwen magában. A fiúk hamarosan sorban fognak állni az ajtóban.

– Azt hiszem, elég idős már egy randevúhoz. Azt már nehezebb eldönteni, mennyire érett hozzá. Az viszont biztos, hogy szeretne elmenni.

Will beletörődően felsóhajtott.

– Ennek is el kellett jönnie előbb-utóbb.

Gwen felemelte a poharát, hogy elrejtse előle a mosolyát.

– De előbb szeretném megismerni azt a fiatalembert – motyogta a férfi.

– Akkor talán hívjuk meg vacsorára a holnapi mozi előtt! Így aztán térdre kényszerítheted a keresztkérdéseiddel, mielőtt elrabolná Evie-t.

Will felállt.

– Remek ötlet! Jobban is teszi, ha fél egy kicsit. Van még valami, amit tudnom kéne, mielőtt beszélek vele?

– Nincs. – Gwen örült, hogy segíteni tudott Evie-nek. Így legalább lesznek végre korban hozzáillő barátai is.

– Evie, lejönnél egy percre?

Gwen megrezzent Will szigorú hangját hallva, de a férfi rákacsintott.

– Nem könnyíteni meg a dolgát.

Gwen a szemét forgatta.

– Akkor egyedül hagylak benneteket.

Evie bedugta a fejét az ajtón.

– Igen, Will?

– Mit hallok?! A fiatal Asbury?

– Sok szerencsét! – suttogta Evie fülébe Gwen kifelé menet. Alig bírta megállni mosolygás nélkül, amikor látta, milyen megszeppenten lép a kislány a nappaliba, hogy beszéljen a bátyjával. Szobája elé érve rövid örömtáncot lejtett.

Ezek után már késznek érezte magát arra, hogy a világ valamennyi tinédzserének problémáját megoldja. Fél órája dolgozhatott, amikor Evie kopogtatott nála.

– Beleegyezett! – ujjongott.

– Örülök, kedvesem!

Evie a nyakába ugrott.

– Köszönöm, Gwen! Fel is hívom Petert, és kigondolom, mit vegyek fel holnap estére. Jó éjt!

Gwen még mindig mosolyogva fogalmazta az első randevúról szóló cikkét, amikor ismét kopogtattak.

Arra számított, Evie áll majd előtte egy fialom ruhával a karján, de Will kereste.

Becsukta maga mögött az ajtót, majd nekitámaszkodott.

– Nem jöttél vissza – szólt rosszkedvűen.

– Sajnálom. Nem tudtam, hogy számítasz a társaságomra.

– Evie a szobájában telefonál ezzel a fiúval, te pedig a munkába temetkezel. Egyedül kellett megvacsoráznom – közölte morcosan Will.

Gwen felnevetett, de a férfi sértődötten pillámon rá.

– Te ezt mulatságosnak találod?

– Ez aztán igen radikális változás ahhoz képest, hogy röviddel ezelőttig legfeljebb a mobilod társaságában étkezték.

– Erre most mit mondjak? Lehet, hogy öregszem.

Gwen szíve hevesebben vert. Ez olyan megállapodottan hangzott, de úgy tűnt, különösebben nem zavarja a férfit. Will rámosolygott, majd odalépett hozzá, mire a Gwen szívében izzó kis szikra egyszeriben lángra lobbant.

Az esze azt súgta, élete legnagyobb hibáját készül elkövetni, ami később bánattal és mély fájdalommal jár majd, de semmit sem tudott tenni a felismerés ellen, amely ekkor mindennél tisztábban villant fel előtte: szerelmes Will Harrisonba.

Willnek nagy élvezetet okozott, hogy vacsora alatt megszorongathatta kicsit az Ashury fiút. Egy percig sem kételkedett benne, hogy a húga időben itthon lesz majd mozi után. Evie ugyan villámló tekintettel köszönt el tőle, a bokája pedig csupa kék folt lesz holnapra Gwen célzott kis rúgásainak köszönhetően, de mindez mit sem számít, ha ezzel sikerült elérnie, hogy Peter Asbury figyeljen arra, hová teszi a kezét.

Valamivel később, amikor mára mosogatógépet pakolták be, Gwen évődve szólalt meg:

– Szégyelld magad, Will!

– De hát miért?

– Tudod te azt! Remélem, visszakapod majd Evie-től a ma esti gonoszkodást.

– Hé, mindössze arról van szó, hogy jobban teszi, ha a jövőben nem beszél meg mindenféle jöttment fiúval randevút.

Gwen megtörölte a kezét, és a pultnak dőlt.

– Akkor most szólok, hogy jobb, ha mielőbb felkészülsz néhány igen kemény, szenvedéssel teli évre, míg Evie felnő. – Azzal egy konyharuhát dobott felé, intve, hogy a pultot is törölje le, amit legnagyobb meglepetésére Will meg is tett.

Te jó ég, még a végén papucs lesz belőlem! – döbbent meg a saját mozdulatain Will. Meg soha egyetlen barátnőjével sem beszélgetett a konyhában, arról nem is beszélve, hogy együtt mosogassanak el.

Igaz, hogy Gwent egyetlen korábbi barátnőjével sem lehetett volna egy napon említeni. Prada és gyémántok helyett ő koptatott farmert viselt az Evie-től ajándékba kapott kagyló nyaklánccal. Felszínes csevegés helyett pedig a húgáról beszélgetett vele. Pont úgy, ahogy azt háztartások ezreiben szokás.

És mi több, ez neki cseppet sem volt ellenére! Épp ellenkezőleg, remekül érezte magát.

– Muszáj volt a kegyetlen báty szerepét játszanod?

– Ne mondd, hogy Evie oldalán állsz!

Gwen felemelte az állát.

– Dehogynem! Már csak női szolidaritásból is.

– Ezt nem teheted! Egységes álláspontot kell képviselnünk!

– Sajnos ebből nem engedek. A lelkem mélyén mellette állok, de természetesen eszembe se jut előtte megkérdőjelezni a döntéseidet.

– Fontos a véleményed – felelt Will.

– Köszönöm, de nekem fontosabb, hogy ti ketten jóban legyetek egymással. Fontos, hogy megtanulja, a problémáival hozzád kell fordulnia. Én nem leszek mindig itt, hogy közvetítsek kettőtök közt. Evie talán még nem akarja ezt tudomásul venni, de neked tisztában kell lenned vele.

Will ismerte a nőket. Különösen azt, amikor a legkülönfélébb trükkökkel próbálták behálózni. Kutatón nézett Gwenre, de őszintének találta. És olyan kimértnek, mintha egy szerződés különböző pontjairól beszélne. Ami végül is megfelelt a tényállásnak.

Talán ezért lehetett, hogy szavai fájó ürességet hagytak maguk után Will-ben. Rámenősség és ügyes stratégiai lépések nélkül ő sem tartott volna ma ott, ahol jelenleg tartott. Ezért ő is tudta, mikor taktikázik valaki, és mikor beszél a szíve legmélyéből.

Két nagy lépéssel átszelte a konyhát, a hűtőszekrénynek szorította Gwent, és szenvedélyesen megcsókolta. Kicsit megrémítették az érzések, amelyeket ez a nő ébresztett benne, de kész volt rá, hogy vállalja a kockázatot.

A lány a nyaka köré fonta a karját, és hozzásimult. Hallotta halk sóhaját, miközben ajka a nyakán kalandozott. Egészen szokatlan érzés ébredezett Willben, ami minden testi vágynál erősebb volt. Gwen fülcimpáját harapdálva ezt suttogta a lány fülébe:

– Talán én sem akarom tudomásul venni.

Gwen megdermedt, szeme felpattant. Will tekintete összezavarta. Keze lassan siklott le a széles vállakon, majd megpihent a férfi vadul kalapáló szívén. Kihívó mosoly játszott az ajkán.

– Akkor mindkettőtöknek terápiára lesz szüksége!

– De az is lehet, hogy leginkább neked van szükséged ilyesmire.

– Lehetséges – állt lábujjhegyre Gwen, hogy újra megcsókolhassa.

Anélkül hogy megszakította volna a csókolózást, Will egyszer csak felkapta és magával vitte a hálószobába. Volt még pár órájuk, mielőtt Peter hazahozza Evie-t a moziból.

– Ismét a tiéd lett a harmadik oldal, Gwennie – sajnálkozott Sarah a telefonban. – Annyira sajnálom! A legszívesebben kitekerném ennek a boszorkánynak a nyakát!

Gwen, fülén a telefonnal, lassan leereszkedett a heverőre. Ez a beszélgetés hosszúnak ígérkezett. Gyors pillantást vetett a magazin előtte fekvő legújabb számára.

– Mindez csak pletyka, semmi több!

– Nem is vagy dühös? – kérdezte a nővére.

Sarah döbbent hangját hallva nem sok kellett hozzá, hogy Gwen hangosan felnevessen. A Will-lel folytatott reggeli beszélgetésükre gondolt.

– Bosszant a dolog, de nem vagyok mérges. Azt szeretném csak tudni, vajon honnan szerzi az információit.

Tish a kosárlabdameccs történéseit és kettejük lakótársi viszonyát boncolgatta cikkében. Ez alkalommal még Gwen szerződésének részleteiről is közölt néhány információt.

– Tőlem biztosan nem, Gwennie. Remélem, ezzel tisztában vagy?

– Persze! Sosem gondoltam volna rád!

– Nagy bajt okozott?

– Tulajdonképpen szívességet tett nekem azzal, hogy nyilvánosságra hozta a szerződés egyes részleteit. Úgy tűnik, az ügyfeleim kezdik elfogadni, hogy Willhez költöztem. Bármennyire is igyekszik Tish, hogy botrányt keltsen a szerződésem körül, ebből most tisztán látszik, hogy az nem több puszta üzleti megállapodásnál. Csak köszönettel tartozom neki, hogy megszellőztette a hatalmas összegű honoráriumot, amelyet Willtől kapok, hiszen ezentúl így sokkal többet kérhetek a leendő ügyfelektől.

– Na, akkor legalább valami jó is kisülhet ebből a sok képtelenségből. Evie-t hogyan érinti mindez?

– Semmi baja, jól van. Eleinte kicsit zavarta, hogy egész Dallas tudja, hogy a bátyja felfogadott mellé egy illemtanárt, időközben azonban belátta, hogy ez semmi rosszat nem jelent. Azonkívül jelenleg teljesen lefoglalja az udvarlója, akit csak nemrég ismert meg.

– És ti ketten hogy vagytok Will-lel? A tegnap esti üzeneted alapján gondolom, a hetedik mennyországban érzed magad.

– Soha életemben nem voltam még ilyen boldog – felelt Gwen.

– Szóval szerelmes vagy!

– Igen, azt hiszem. – Nem volt könnyű szembenéznie az érzéseivel, de ez volt az igazság.

– És ő?

– Még nem mondta ki ilyen nyíltan, de azért minden okom megvan rá, hogy ezt feltételezzem róla. Eddig minden tökéletes.

– Szóval akkor ez most már valami komoly?

– Remélem.

– Vagyis a jövődet is vele tervezed?

Gwen nem tagadhatta, hogy ebbe az irányba haladtak a gondolatai, de ostoba lenne, ha ezt már most elárulná. Főleg Sarah előtt, aki máris menyasszonyi ruhában látta maga előtt.

– Ne szaladjunk ennyire előre, hiszen még csak két hete ismerem. De megígérem, hogy te leszel az első, aki megtudja, ha már hivatalos lesz az együttlétünk. Evie-re is gondolnunk kell.

– Ő istenít téged. El lesz ragadtatva, ha megtudja, hogy Will és te egymással tervezitek a jövőtöket.

Gwen ekkor hangos ajtócsapódásra lett figyelmes, amit még Sarah is meghallott a vonal túloldalán.

– Emlegetett szamár…

– Jól van, akkor majd később beszélünk.

– Rendben.

– És Gwen! Örülök a boldogságodnak.

– Köszönöm, Sarah. Szia!

Elég volt egyetlen pillantást vetnie Evie ragyogó arcára, hogy tudja, nem egyedül volt az uszodában.

– Hogy van Peter? – kérdezte tőle mellékesen.

Evie boldogan vihorászott, ahogy általában a szerelmes tinilányok szoktak. Bár ez a magatartás mostanában Gwentől sem állt túl távol. Semmi sem segített jobban abban, hogy egy tizenöt éves lányból előbújjon az igazi nő, mint egy kis szerelem.

– Menj és öltözz át! Teázás közben majd mindent elmesélhetsz – mondta neki.

Will előtt még halomban állt a munka, így aztán semmi oka nem lett volna rá, hogy hamarabb lelépjen az irodából, de a HarCorp már nem azt a helyet töltötte be az életében, mint korábban. Szép, meleg délután volt. Esetleg megint elhívhatná Evie-t és Gwent vacsorázni, majd moziba.

Most kezdte megérteni, miért is döntött az apja annak idején úgy, hogy kiszáll a mókuskerékből. Nagy szerencsének érezte, hogy ő mintegy húsz évvel korábban jutott ugyanerre a felismerésre. Nem fogja az egész életét munkával tölteni, ha az otthonában olyanok várnak rá, akiknek fontos a személye.

Csend fogadta, amikor a lakásba lepett. Hol lehetnek? Ahogy keresztülment az előszobán, meghallotta Evie nevetését, és meglátta a nyitott erkélyajtót. Gwen háttal ült neki, lábát a korláton pihentette. Ujjai között rózsaszín habszivacs golyócskák virítottak, amelyeket a nők körömlakkozás során használnak. A mellettük lévő asztalon egy szépségszalon komplett felszerelése. Evie Gwen mögött állva, szájában egy fésűvel, apró copfokat font a hajából, miközben Gwen a körmét lakkozta.

Will az ajtófélfának támaszkodott, s magában mulatva nézte a jelenetet. Evie épp elkészült egy újabb copffal, és már nyúlt is a következő gumiért.

– Mondd csak, Gwen, mindenkepp részt kell vennem az elsőbálozóknak tartott oktatáson?

– Természetesen.

– De hiszen te már mindent megtanítottál nekem!

– Ó, egy elsőbálozónak sokkal többet kell tudnia a jól nevelt társasági viselkedés alapszabályainál.

– Mire gondolsz egész pontosan? – Ugyanez a kérdés fordult meg Will fejében is.

– Ez az elsőbálozók titka – jelentette ki ünnepélyesen Gwen.

– Ó! – felelt teljesen lenyűgözve Evie, amitől Willnek nevethetnékje támadt. Látta, Gwen sem bírja sokáig nevetés nélkül.

– Hazudsz! – kiáltott fel becsapottan Evie. – Nincs is semmiféle titok!

– Mindenesetre ahhoz, hogy ezt kideríthesd, részt kell venned a kurzuson!

– Te fogod majd tartani?

– Attól függ. Will klubjában már van valaki, aki ellátja ezt a feladatot.

– De talán átvehetned tőle!

Épp ez az ötlet jutott Will eszébe is. Meglepődött, amikor Gwen udvariasan elhárította Evie felvetését.

– Nem, köszönöm. Azt hiszem, lassan tényleg itt az ideje, hogy visszatérjek korábbi munkámhoz, az üzletemberek számára tartott képzésekhez.

– Arra az unalmas munkára célzol, amelyet most Willnek végzel?

– Unalmasnak azért egyáltalán nem nevezném – nevetett fel Gwen. – Korábban hónapokig hiába próbálkoztam azzal, hogy munkát kapjak a HarCorp-nál, most pedig itt a lehetőség, hogy a bátyádnak dolgozhassak.

Will erről mit sem tudott.

– Amikor először találkoztunk az irodájában, azt hittem, sikerült az áttörés. Ehelyett megkaptalak téged – mesélt tovább Gwen.

Visszagondolva első találkozásukra, ez megmagyarázott egy-két dolgot Will számára.

– Nem lehetett valami kellemes meglepetés – gondolkodott el Evie.

– Elfogadtam a munkát, abban bízva, hogy a későbbiek során esetleg más is kisülhet majd belőle. Nos, ez sikerült is. Ha az ülés sikerrel zárul, sokat profitálhatok belőle a jövőre nézve. A HarCorp számára végzett munka számos lehetőséget nyithat meg előttem.

Gwen szavai nyomán a férfi elkomorult. Azt hitte, rosszul hall. Nem akarta elhinni, hogy Gwen csupán ugródeszkának használja!

– És a korábbi munkádat végleg feladod?

– Meglátjuk. De a te szereplésed is sokat számít majd a megítélésemben, Evie. Az, hogy egy Harrisont tudhattam az ügyfeleim között, egyben belépőt jelent az etikett-tanárok legkeresettebb körébe – felelt vidáman Gwen.

Will alig akarta elhinni, amit hallott.

– De már így is te vagy a legjobb, nem igaz? – kérdezte Evie.

– A legjobbak egyike. Te is jól tudod, mennyire zárt réteget képez a felső tízezer. Nem könnyű itt előrejutni. Most azonban, hogy mindenki tudja, Evangeline Harrison az én tanítványom volt, elárasztanak majd a felkérések. Azt hiszem, írnom kellene egy köszönőlevelet Tishnek, amiért nyilvánosságra hozta a hírt!

Evie nevetett, Will azonban épp eleget hallott. Ökölbe szorult kézzel húzódott vissza a szobába.

A rafinált kis boszorka! Az első naptól kezdve mindent megtervezett, ő pedig az egészből semmit sem vett észre. Az ördögbe is! Számítania kellett volna erre! Azokat a nőket könnyen felismerte, akiket csupán a pénze vagy a neve vonzott, de olyannal eddig még nem akadt dolga, aki a karrierje építésére használta volna fel. Erre nem számított!

Gwen remek színésznőnek bizonyult. Kislányos, jól nevelt modorával egyből az ujja köré csavarta. Már bizonyára azt hitte, hogy azt tehet vele, amit csak akar.

Will álmában sem feltételezte volna róla, hogy célja elérése érdekében még attól sem riad vissza, hogy ágyba bújjon vele. Ő pedig naivan az ég ajándékának tekintette a lányt.

Szegény Evie! Istenítette Gwent. Teljesen össze lesz majd törve, ha Gwen hamarosan ígéretesebb megrendelők után néz.

– Mr. Will! Nem is hallottam, hogy megjött!

Mrs. Gray hangja úgy visszhangzott az egész lakásban, hogy még az erkélyen beszélgető Gwen és Evie is meglepve fordultak hátra.

Evie, anélkül hogy félbehagyta volna a munkát, intett Willnek, Gwen pedig melegen rámosolygott. Öt perccel korábban ő még örülni tudott volna a mosolyának, most azonban már tudta, hogy semmit sem jelent.

– Hé, Will! Éppen Gwen haját fonom, tetszik?

– Ha te csinálod, csak jó lehet!

– Korán megjöttél – próbálta felé fordítani a székét Gwen.

– Ne mocorogj! – figyelmeztette Evie.

– Evie-nek igaza van. Ülj nyugodtan, különben még elrontja a frizurádat. Nekem még dolgoznom kell.

Evie helyeslően bólintott, Gwen arca azonban zavart tükrözött.

Will hóna alatt az aktatáskájával már el is indult a dolgozószoba irányába.

A vacsora különösen ridegre és hallgatagra sikeredett. Az első, balul sikerült estéjére emlékeztette Gwent, amelyet a Harrison-házban töltött. Csakhogy ez alkalommal nem Will mobilja és nem is Evie viselkedése miatt volt fagyos a hangulat. Akkor legalább még volt oka Will rosszkedvének.

Gwennek most a leghalványabb fogalma sem volt róla, mi történhetett. Reggel, amikor elköszöntek egymástól, még minden rendben volt. Evie csodálkozó kérdésére, hogy mi van vele, Will tömören csak ennyit válaszolt:

– Irodai gondok. – Amivel persze nem nagyon győzte meg Evie-t.

Will egészen vacsoráig a szobájában maradt, és azóta sem szólt egyetlen szót sem. Evie feladta, hogy szóra bírja.

– Beszéltem ma Mr. Heathertonnal – szólalt meg Gwen.

Evie kedvetlenül turkálta az ételt, Will morgott valamit az orra alatt.

– Tudni szerette volna, mi a helyzet Evie-vel. Elmondtam neki, hogy nemcsak nálam, hanem minden tárgyból, még franciából is szépen halad.

Evie halványan elmosolyodott, Will azonban meg se nyikkant. Evie felvette a beszélgetés fonalát:

– A franciával nincs is semmi bajom, egyedül a geometria megy nehezen.

Will megköszörülte a torkát.

– Tudom, hogy szorgalmasan tanulsz, Evie. Előbb-utóbb a geometriával is megbirkózol majd.

– Mr. Heatherton szerdán velünk ebédel – kacsintott Gwen Evie-re. – Azt a próbát még ki kell állnod, kedvesem!

– Marcus mindig szívesen látott vendég a házamban – szólt közbe éles hangon Will.

– Természetesen, Will. Csak viccelődtem – nyelt nagyot Gwen.

Evie minden tőle telhetőt megtett, hogy mentse a helyzetet.

– Igazán örülök Marcus bácsinak. Remélem, sikerül majd lenyűgöznöm.

– Ebben biztos vagyok. Most jut eszembe, péntekre bejelentettelek a fodrászhoz. Patrick egy kontyos frizurát készít neked, az remekül illik majd a ruhádhoz – fordult felé Gwen.

– El sem tudom hinni, hogy már csak egy hét van hátra a bálig! – ugrott fel izgatottan a lány. – Szerinted felkészültem már rá, Gwen?

– Csak semmi pánik! Légy egyszerűen önmagad! Mindent megtanítottam neked, amit csak lehetett. Hidd el, te leszel az est fénypontja! – veregette meg barátságosan Evie kezét.

– Így van. – Will nyers hangja mindkettejüket meglepte. – Evie készen áll a bálra, ezért már nincs mit tanulnia tőled. – Cinikus hangja hallatán Gwent kirázta a hideg. – A lehető legjobb munkát végezted, és a továbbiakban nem tartok igényt a szolgálataidra. Tudom, alig várod már, hogy visszatérhess végre a megszokott életedhez és munkádhoz. Nem is szeretnélek a kelleténél tovább marasztalni.

– Will! – kiáltott fel Evie döbbenten.

– T… tessék? – hebegte Gwen falfehéren.

– Ne aggódj! Maradéktalanul meg vagyok elégedve a munkáddal. Nyilván Evie-nek sincs kifogása az ellen, hogy ezzel egyben a céged reklámarca is lett! Mindazonáltal azt kell mondanom, hogy többé nem fogod a húgom és a cégem nevét a saját céljaidra használni! Ja, és ne felejtsd el mielőbb megírni a köszönőlevelet Tishnek!

Jaj, Istenem, ez nem lehet igaz! Gwen magába roskadva, bénultan ült.

– Ezennel végeztünk is, Gwen! Kérlek, pakolj össze mielőbb, és hagyd el a házam! – adta ki az útját Will. Azzal az asztalra dobta a szalvétáját és elviharzott.

Gwen azt hitte, abban a pillanatban szétpattan a mellkasa a fájdalomtól. Könnyeivel küszködve állt fel.

– Ne, Gwen! Nem mehetsz el! – tiltakozott Evie.

Amikor Gwen a lányra nézett, meglátta, ahogy az első könnycseppek legördülnek kedves kis arcán.

– Nincs semmi baj, kedvesem. Ne sírj! – vigasztalta.

Will minden bizonnyal meghallhatta az erkélyen folytatott délutáni beszélgetésüket. Gondolatban Gwen újra végigfutott azon, miket is mondott. Ha valaki rosszhiszeműen értelmezte a szavait, nagyon is megérthette Will mostani reakcióját.

Mrs. Gray dugta be a fejét az ajtón. Ahogy meglátta Will üres székét és Evie sírós arcát, azonnal a lánykához sietett, és átölelte.

– De hát mi történt, csillagom? – kérdezte.

– Lejárt a megbízatásom, Mrs. Gray – felelt helyette Gwen tömören. – Köszönjük a vacsorát! Megyek és összepakolok.

– Ne menj! – kérlelte Evie.

Gwen némán megrázta a lejét, de nem tudta megfékezni kis tanítványát.

– Gyűlöllek, Will! – szaladt ki az előszobába Evie. – Hallod? Gyűlöllek! – kiáltotta, majd hangos csapódással bevágta maga mögött a szobája ajtaját.

– Sajnálom, hogy itthagy minket, Miss Gwen. Jó hatással volt Evie-re.

– Köszönöm. Mrs. Gray. Mindent nagyon köszönök.

– Nincs mit, Miss Gwen.

Sok holmija nem volt, amit összepakolhatott volna. Így aztán gyorsan végzett. A gondolatai egészen máshol jártak. Bármit hisz is most Will az indítékairól, nem tudta megbocsátani neki, hogy úgy kezelje éppen bontakozó kapcsolatukat, mintha az semmit sem jelentett volna a számára. Vagy tényleg csak ennyit jelentett volna? De ez most már nem is fontos, ismét ő volt az ostoba.

Ezért az ostobaságért pedig nagyon nagy árat fog fizetni.

5. FEJEZET

Kedves Miss Sawyer!

A napokban az osztálytársnőim ostoba pletykát terjesztettek az egyik legjobb barátnőmről, aki megtudva ezt, rám is megharagudott. Nem szerettem volna megbántani őt. Hogyan kérhetnék elnézést tőle?

Mielőbbi válaszát: kérem, „Pletykafészek” jeligére küldje!

Gwen felsóhajtott. Ez a hét kérdése, kedvesem, gondolta magában. Bárcsak tudnék neked ebben segíteni!

Amikor hétfőn este felhívta Sarah-t, hogy tudassa vele, ismét otthon lakik, hirtelen elsírta magát a telefonban. Fél órával később a nővére Letitia és két doboz csoki-vanília fagylalt társaságában jelent meg az ajtaja előtt.

Gwennek jólesett a vigasztalása, de ez sem tudta enyhíteni szomorúságát. Kedden csak azért mászott ki az ágyból, hogy enni adjon az éhesen nyivákoló macskának. Ám az élet nem állt meg.

Az segített egy kicsit, hogy a munkába vetette magát, bár az nem töltötte ki teljesen a napját. Tish cikkének köszönhetően folyamatosan jelentkeztek nála újabb ügyfelek, de még mindig a fülében csengtek Will kegyetlen szavai.

Szörnyen érezte magát a bőrében, holott időközben az ország egyik legkeresettebb etikett-tanára vált belőle. Tisztában volt vele, hogy mihelyt Tish újabb részletekkel szolgál, gyorsan befellegzik a sikerének.

Szerda délutánra a kétségbeesés dühbe fordult. Will elhamarkodott következtetéseket vont le abból, amit hallott, és lehetőséget sem adott neki arra, hogy tisztázhassa a félreértéseket. Kihallgatta a beszélgetésüket, és a hallottak alapján egyedül döntött. Az már csak hab volt a tortán, hogy még ostobának is tartotta. Ha ugyanis valóban ilyen alantas szándékai lettek volna, miért éppen a húgával osztotta volna meg őket?

A düh segített az önsajnálat elnyomásában. Nem ő volt az egyetlen, aki hibázott. Will azt állította, külön tudja választani a munkát a szórakozástól. Ez persze korántsem volt igaz. Gwen azonban beleesett a csapdájába. Megszerette, és azt remélte, hogy Will majd viszonozza az érzelmeit.

Nagyon rosszul ismeri őt a férfi, ha ilyen kevés elég volt neki ahhoz, hogy a legrosszabbat feltételezze róla. És nyilván túl sokat nem is jelenthetett a számára, ha ilyen egyszerűen hagyta elmenni.

Nem akarta felhívni Willt, hogy tisztázzák a dolgot, de így sem mehetett sokáig tovább. Hiszen szerette. Most pedig boldogtalan volt.

Evie naponta két e-mailt is írt, melyekben beszámolt neki a tanulásról, a báli ruha próbájáról és mindenekelőtt persze Peter Asburyvel szövődő románcáról. Willt ritkán említette, akkor is leginkább harapós megjegyzésekben. Gwen ebből arra következtetett, hogy meglehetősen fagyos lehet a légkör közöttük. Próbálta mindig úgy megválaszolni Evie kérdéseit, hogy azzal ne kerüljön nézeteltérésbe Will-lel.

Letitia besétált a szobába a nyuszifüles papucsról származó pamaccsal a szájában, majd ünnepélyesen Gwen lába elé tette a zsákmányt.

– Ügyes kislány! – dicsérte meg ő a macskát, mire az az ölébe ugrott. – Te legalább még szeretsz engem.

Talán az lenne a legjobb, ha örökbe fogadna még néhány cicust, és akkor öregkorára sem maradna társ nélkül… De mielőtt végképp elsüllyed az önsajnálat mocsarába, legalább egy adag fagyival megvigasztalja magát. Igaz ugyan, hogy még csak reggel 10 óra, de hát úgysincs jobb dolga, mint hogy szépen, lassan elhízzon.

Erre már könnyekben tört ki.

Will Marcus faxát olvasta, és a gyomra görcsbe rándult.

Nem ez volt az első alkalom, hogy Gwen a főnökén keresztül próbálta meg építgetni a karrierjét! Marcus utánanézett kicsit a múltjának, ahol is egy bizonyos David Seymore nevére bukkant, aki – mint kiderült – korábban a lány főnöke és szeretője volt egy személyben. David saját hibája beismerése helyett a lányból csinált bűnbakot. Willt azonban kevésbé érdekelték a részletek. Ami megrázta, az a puszta tény volt, hogy Gwen már nem először próbálkozott ilyen módon előrébb jutni az életben.

Másodszorra majdnem sikerült is neki. Mi az, hogy majdnem? A személye körül kialakult nyilvánosságnak köszönhetően szemmel láthatóan csak profitált a róla keringő pletykákból.

Ekkor Will meghallotta a bejárati ajtó csapódását. Evie érkezett meg a Peter szüleinél töltött vacsoráról. Köszönés nélkül haladt el a szobája előtt. Duzzogása azóta tartott, hogy Gwen elhagyta a házat. Társalgásaik csak a legszükségesebb információcserére korlátozódtak. Vidám csacsogása már kezdett nagyon hiányozni Willnek.

Gyors elhatározással utánaeredt, és még időben sikerült megakadályoznia, hogy becsapja az orra előtt a szobája ajtaját.

– Még meddig akarod ezt játszani?

– Amíg be nem látod a tévedésed – vetette magát színpadiasan az ágyra Evie.

– Gwen csak kihasznált mindkettőnket. Jobb ez így!

Evie felpattant, és villámló szemekkel nézett rá.

– Ez nem igaz!

– De, higgy nekem! Nem ő az első, aki ilyesmivel próbálkozik. Sajnálom, hogy nem azelőtt vettem észre a valódi szándékait, mielőtt még ennyire megkedvelted. – És még én hogy megkedveltem, tette hozzá magában.

– Tévedsz!

– Most aztán elég volt ebből, Evangeline!

– Ne hívj engem Evangeline-nek! Nem vagy az apám!

Will meg tudta volna fojtani.

– De a bátyád vagyok, és a gyámod! Te pedig most nálam laksz.

– Talán jobb lett volna, ha bentlakásos iskolába küldesz – feleselt Evie.

– Még nem késő. Bármikor elkérhetem Marcustól az iskola papírjait.

Evie hirtelen elnémult, majd durcásan összepréselt ajkai közt sziszegte:

– Utállak!

– Remek. Akkor legalább van valami, amit később majd elmesélhetsz a pszichológusodnak.

– Egyszerűen nem értem, mi tetszett benned annyira Gwennek. Te egy…

– Utálatos alak vagyok, tudom. – Will maga sem értette, hogyan keveredhetett ilyen értelmetlen vitába. Hihetetlen, hogy egy tinédzser milyen indulatokat képes kihozni egy értelmes, felnőtt emberből! Nagy levegőt vett. – Épp azt próbálom elmagyarázni neked, hogy bármilyen kedvesnek tűnt is Gwen, csak eszköznek tekintett bennünket. Az sem lepne meg, ha kiderülne, hogy ő maga terjesztette rólunk a pletykákat.

– Abban biztos lehetsz, hogy nem ő volt! Nem használt ki minket. Tish informátora sem ő volt.

Nos, ha Evie semmiképp nem hajlandó hinni neki, kénytelen lesz beavatni a részletekbe.

– Evie, nem ez volt az első alkalom, hogy Gwen ilyen helyzetbe keveredett.

Evie ferde szemmel nézett a bátyjára.

– Ezzel most a washingtoni főnökére célzol? – kérdezte.

– Honnan tudsz te étről?

– Nos, arra nem is volt büszke. De azt mondta, az ember mindig tanul a hibáiból.

– Csakhogy ez nem egy hiba volt, Evie. Ez a tipikus esete a…

Evie drámai sóhajjal szakította félbe:

– Hallottam, amikor Sarah-val arról beszélgetett, hogy nem lenne túl jó ötlet összejönnie veled. Na, ebben igaza volt – mondta, majd elfordult Willtől.

A férfi tehetetlennek érezte magát.

– Marcus fél óra múlva itt lesz. Öltözz át, és vedd fel a legelbűvölöbb mosolyod! És elhiheted nekem, ha nem viselkedsz megfelelően, egyből azt fogod kívánni, bárcsak küldtelek volna bentlakásos iskolába.

Azzal dühösen becsapta maga mögött az ajtót.

Innia kell valamit. Szörnyen mérges volt, de most legalább nem Gwen körül jártak a gondolatai. A nő kibabrált vele, ő pedig erre megbántotta Evie-t. Nem is tudta, melyik volt rosszabb.

Csak remélni tudta, hogy Evie illedelmesen viselkedik majd a vacsora alatt. Semmi esetre sem szerette volna Gwen ügyét Marcus előtt megbeszélni vele.

Sóhajtva ment a szobájába átöltözni. Hihetetlen, milyen felfordulást okozott ez a csinos kis barna illemtanárnő az életében!

A „fagylaltterápia” után Gwen úgy döntött áttér a „bevásárlóterápiára”. A Sarah segítségével kapott engedménynek köszönhetően vásárolt egy garnitúra finom selyem ágyneműt, amelyhez a Harrisonéknál töltött két hét alatt szokott hozzá. Ma éjjel már újra ebben a luxusban lesz része.

Sarah-tól kapott egy csomag próbakozmetikumot, többek közölt a kedvenc fürdősóját is.

Úgy döntött, vesz egy lazító fürdőt, és ágyba bújik. Csak vége lesz már egyszer ennek a szörnyű hétnek. Aztán majd valamivel frissebben indul neki a következőnek.

Miközben lábával sikerült megakadályoznia, hogy Letitia kisurranjon a nyitott ajtón, táskája mélyén meghallotta mobilja csengését. Evie kereste. Ma volt a bál estéje. Gwen egész nap várta a hívását, de nem akarta keresni, nehogy ezzel is csak idegesebbé tegye.

– Na, Evie? – kérdezte vidáman. – Készen állsz a nagy eseményre?

– Nem igazán! Nem fog menni – szipogott Evie.

– De hát mi történt, kedvesem?

– El fogom szúrni, Gwen. Szükségem van rád! Kérlek, gyere el te is!

Gwen leejtette a táskáját, miközben a telefont próbálta jobban a füléhez szorítani.

– Tudod, hogy ez nem lehetséges. Nem vagyok az adományozók között.

Willnek minden bizonnyal nem tetszene, ha megjelenne a bálon.

– Akkor majd te leszel a kísérőm.

– Evie…

– Willnek megbeszélése lesz, és csak később jön, Marcns bácsinak pedig már korábban ott kell lennie. Nem mehetek el egyedül! Kérlek, Gwen… – Evie hangja teljes kétségbeesésről tanúskodott. – Kérlek, ne hagyj cserben!

Gwen megsajnálta.

– Rendben van, nyugodj meg, különben már most feldagad a szemed a sok sírástól. Kikísérlek a bálra, de csak addig leszek ott. míg megbarátkozol a légkörrel. – Ami remélhetőleg még Will érkezése előtt bekövetkezik.

– Köszönöm, köszönöm!

– Köszönd meg azzal, hogy este mindenkit elbűvölsz a fellépéseddel!

– Úgy lesz, megígérem! Büszke leszel rám! Hétre érted megyünk!

– Rendben.

Hétre? Te jó ég! Hiszen már öt óra is elmúlt. Gwen villámgyorsan tárcsázta Sarah számát.

– Sarah? Szükségem lenne egy alkalmi, de nem túl feltűnő koktélruhára. És hozzá illő cipőre – hadarta a telefonba, miközben a fürdőszoba felé igyekezett. – Ja, és valami ékszer is jól jönne.

Sarah nem értette a helyzetet.

– Mi történt, Gwennie?

– Most ne kérdezz semmit, csak tedd, amit kértem, jó? Fodrászt nem tudnál keríteni nekem?

– Dehogynem, szívem, amit csak óhajtasz. Mikorra szeretnéd? Szervezhetnénk magunknak egy csajos napot…

Gwen megpróbálta a fülén tartani a telefont, miközben kibújt a pólójából, és megnyitotta a csapot.

– Nem érted! Nekem ma estére lenne szükségem ezekre a holmikra. Legjobb lenne, ha tíz pere múlva minden meglenne…

– De hát miért?

– Kérlek, Sarah! Égető szükségem lenne egy megfelelő ruhára, amelyet a klinika jótékonysági bálján viselhetek…

– Elmész a bálra? Óh, ez csodálatos, Gwennie! Ezek szerint Will…

– Nem, Evie-vel mgyek, és már a zuhany alatt vagyok, majd később visszahívlak! Kérlek, siess! – Azzal le is tette a telefont, és a földön heverő ruhakupacra hajította.

A bőrradírozás és a lábborotválás között átfutott az agyán, hogy ez nem épp az a lazító fürdő, amire annyira vágyott. Ennyit a nyugodt estéről!

A bálon majd Marcus védőszárnyai alá helyezi Evie-t, elidőzik egy kicsit a tömegben, maximum egy órát, aztán taxival hazajön. Bízott benne, hogy Will addig nem tűnik fel a színen. Nem tenne jót az önérzetének, ha a héten már másodszor kellene éreznie a megvetését. A szívének pedig végképp nem.

– Gwen! Fantasztikusan nézel ki! – kiáltotta Evie, ahogy megpillantotta. Ez persze elsősorban Sarah-nak volt köszönhető. Nem sokkal a beszélgetésük után a nővére egy gyönyörű, éjkék ruhával a karján jelent meg nála, készen arra, hogy tetőtől talpig kitalálja a megjelenését.

Ha már nevetségessé kell tennem magam, legalább nézzek ki káprázatosan, gondolta Gwen.

– Elragadóan festesz, Evie! Rád sem fognak ismerni.

A kislány világoskék selyemruhát viselt.

– Tudom – mosolygott Gwenre.

– Mindketten csodaszépek vagytok – mondta Sarah, aki az egyik képet a másik után készítette róluk. Mint egy büszke anya a lányaival, gondolta Gwen. Sajnálta, hogy nem segíthetett Evie-nek az örömteli készülődésben. Szegénykének mindent egyedül kellett megoldania! Elűzve a komor gondolatokat, visszamosolygott a lányra.

– Gyere, ideje indulni!

A háza előtt parkoló limuzin nem kis feltűnést keltett a lakónegyedben.

– Még jó, hogy gyakoroltuk a ki- és beszállást – mondta Evie, akiből egyszeriben csodaszép, magabiztos fiatal nő vált, aki készen állt arra, hogy meghódítsa a világot. Vagy legalábbis Dallast.

Gwen úgy érezte magát, mint egy királyi fenség kísérője, amikor nem sokkal később belépett a bálterembe. A vendégek között sok ismerős arcot fedezett fel. Korábbi tanítványok és azok szülei, illetve számos prominens személy is jelen volt. Evie kecsesen lépdelt a tömegben. Rámosolygott Marcus Heathertonra, aki néhány előkelő vendég gyűrűjéből szabadulva lépett oda hozzá.

– Evangeline! Elragadóan festesz, kedvesem!

Evie ragyogó mosollyal nyújtotta csókra az arcát.

– Te is nagyon elegáns vagy, Marcus bácsi – mondta, majd karon fogva Gwent, így szólt: – Ugye emlékszel még Gwenre?

Gwen összeszorította az ajkát, mikor meglátta az őszinte döbbenetet az idős úr arcán. Will nem sok jót mesélhetett neki. Mindenesetre megpróbált elmosolyodni.

– Üdvözlöm, Mr. Heatherton! Örülök, hogy ismét láthatom.

Marcusnak nagy nehezen sikerült rendeznie a vonásait, és barátságos hangon válaszolt:

– Micsoda váratlan meglepetés, hogy itt láthatom, Miss Sawyer!

Evie is bekapcsolódott a beszélgetésbe:

– Szerettem volna, ha Gwen elkísér ma este. Látnia kell, milyen sikeresen felkészített!

Ez ellen nemigen lehetett kifogása Marcusnak sem, hacsak nem akarta egy sznob látszatát kelteni.

– Nos, biztos vagyok benne, hogy sokakat ismer a jelenlévők közül, és jól fogja érezni magát, Miss Sawyer. Remélem, megbocsátja nekem, ha szeretném bemutatni Evangeline-t az édesapja néhány régi barátjának – bocsátotta el a férfi udvariasan Gwent.

Gwen megkönnyebbülten nyúlt egy pohár pezsgő után, nem sokkal később pedig volt tanítványai körében találta magát, akik szikrázó eljegyzési gyűrűikkel dicsekedtek neki.

Még Tish Cotter-Hulme is kiszúrta magának a tömegben. Ahogy megindult felé, egyből szétrebbentek a lányok. Senki sem szeretett volna másnap a Lifestyle címlapján szerepelni. Az újságírónő plasztikai sebész által megformált arca, melyet szürke, hullámos haj keretezett, meglepően élettelen maradt, mikor mosolyra húzta keskeny szájal.

– Gwen, kedvesem! Örülök, hogy sikerült végre összefutnom önnel!

Mesterkélt nyájassága egy pillanatra sem tévesztette meg Gwent.

– Nincs mondanivalóm az ön számára, Tish. Már így is épp elégszer szerepeltem a lapja hasábjain.

– Ugyan, Gwen, ne legyen ilyen elutasító!

Gwen megpróbálta a fél szemét Evie-n tartani, aki eddig kiválóan boldogult. Bradley Harrison barátait mindenesetre már sikerült megnyernie magának.

– Csalódást kell okoznom önnek, amiért nem szolgálhatok semmilyen érdekes információval. Azért dolgoztam a Harrisonoknak, hogy segítsek Evie-t felkészíteni erre a mai eseményre. Ez pedig, mint ahogy ön is láthatja, remekül sikerült. Ma este megkért, kísérjem el őt. Időközben nagyon megkedveltem, és büszke vagyok rá, hogy ilyen jól veszi az élet első akadályait. Senkinek sem lett volna könnyű, ha a szülei elvesztése után ilyen feladat vár rá. Ügyes kislány.

Tish gúnyosan húzta fel a szemöldökét.

– És mi a helyzet Will Harrisonnal? Őt is sikerült a szívébe zárnia?

Gwen szánakozva nézett rá.

– Nem unja még ezt, Tish? Tisztában vagyok vele, hogy a valóság sokkal unalmasabb a találgatásoknál, de az ön írásainak nem sok közük van az igazsághoz!

Gwen a szeme sarkából látta, ahogy Evie-t épp bemutatják leendő iskolája igazgatójának. Ha most minden jól megy, ő akár haza is mehet, gondolta. De támadt egy jobb ötlete.

– Tudja mit, Tish? Árulja el nekem, ki volt az informátora, cserébe pedig… – halkította le sokat sejtetően a hangját – elárulok egy apró kis titkot.

A riporternő kétkedve méregette.

– Megszegné a titoktartási kötelezettségét?

Honnan tud ez a nő ilyeneket?

– Fogalmazzunk inkább úgy, hogy vannak dolgok, amiket a titoktartás megszegése nélkül is elárulhatok.

– Csak blöfföl. Ugye tudja, hogy az súlyos következményekkel járna magára nézve? A jó híre a tét!

– Tisztában vagyok vele. De maga már így is épp elég bajt hozott a fejemre.

– Nem bánom! Amikor Will titkárnője megbetegedett, rövid időre valaki más dolgozott nála. A lány megtalálta a szerződését, és felhívott.

Ezt sem árt tudni. Ez az apró kis információ bármikor épp elég kavarodást okozhatna a HarCorp személyügyi osztályán.

– Most magán a sor – figyelmeztette Tish.

– Ha információim nem csalnak… – suttogta Gwen Tish füléhez hajolva, miközben alig tudta visszatartani a nevetését –, Will Harrison már nem jár Grace Myerlyvel.

– Ez minden? – kérdezte csalódottan Tish. – Mindenki tudja, hogy már jó ideje nincsenek együtt.

– Ó, csakugyan? – játszotta Gwen a meglepettet. – Számomra új információ volt.

– Nyilván tud valami frissebbet is.

– Sajnálom – vont vállat Gwen. – Attól tartok, nem álltam olyan közel a Harrisonokhoz, mint gondolja.

– Ne adja itt az ostobát, Gwen! Nem áll jól – felelte az újságírónő, majd tekintete egy távolabbi, a lány jobb válla fölött lévő pontra szegeződött. – De nézze csak! Megjött a főnöke.

Gwen lemerevedett. Jaj, ne! Miért nem ment már korábban haza? Ahogy megfordult, azonnal meglátta Willt, amint épp az Evie körül álló kisebb csoport felé igyekezett. Evie nem viszonozta ugyan túl szívélyesen a köszöntését, de ez rajta kívül talán senki másnak nem tűnt fel.

A lányka szerényen mosolyogva állt a bátyja mellett, míg ő a kézfogásokat és baráti vállveregetéseket fogadta. Szemmel láthatóan a húgához gratuláltak neki. A körülöttük állók egyik megjegyzését követően Evie diadalittas pillantást vetett a bátyjára. Will megmerevedett.

Megtudta, hogy itt vagyok, hasított bele a felismerés Gwenbe.

Will szemével máris a tömeget pásztázta. Gwen lázasan gondolkodott, mit is tehetne.

– Vajon kit kereshet annyira? – hallotta meg hirtelen Tish gúnyos hangját a háta mögött.

– Bárcsak tudnám, Tish! Ha megbocsát, most innék valamit.

Azzal a táncparkett mellett elsietett a bárpult felé. Mindenfelé udvariasan köszöngetett, és mosolygott, a szíve azonban vadul kalapált.

Nem készült fel rá, hogy viszontlátja Willt. Ugyanakkor nem menekülhetett el. Mindenki tudta, hogy üzleti kapcsolatban állnak egymással. Az etikett szabályai szerint legalább pár szót illett volna szólniuk egymáshoz.

Beleivott a pezsgőspoharába, amelyet a pincér épp ekkor tett le elé. A kis buborékok apró tűszúrásként égették a torkát.

– Gwen? Meglehetősen sápadt. Nem érzi jól magát?

Gwen, felnézve a poharából, Megan Morrist, egykori tanítványát látta maga előtt.

– Köszönöm, Megan, remekül vagyok – hazudott. – Csak kicsit melegem lett a tömegben.

– Megértem. Láttam, ahogy Tish Cotter-Hulme magát izzasztotta. Olyan forró tüzet okád az a nő, mint egy hétfejű sárkány nevetett a fiatal nő. Jöjjön, bemutatom a barátaimnak.

Gwen nem szeretett volna udvariatlan lenni. Így aztán Megannel együtt visszasétált a terembe. Miközben a fiatalokkal beszélgetett, újra és újra Evie-t kereste a szemével, aki épp vidáman táncolt a parketten.

Összerezzent, amikor meghallotta, hogy a fiatalok Willt üdvözölték. Nyilvánosság előtt csak nem fog jelenetet csinálni, nyugtatta magát Gwen.

– Milyen kellemes meglepetés, hogy itt látom viszont, Gwen!

Hűvös, udvarias hangja megrémítette a lányt.

– Spontán döntés volt. Evie megkért, hogy legyek a kísérője – felelt a körülötte állók arckifejezését kémlelve. Úgy tűnt, senki sem vett észre semmit.

– Evie remekül szórakozik, apám barátai pedig egyenesen el vannak tőle ragadtatva – felelt Will. – Beszélhetnénk négyszemközt?

– Hogyne, szívesen.

– Mégis mit keresel itt? – kérdezte a férfi, amint hallótávolságon kívülre értek. Hangja jegesen csengett.

– Evie nem szeretett volna egyedül eljönni a bálba, amit meg is értek. Nem lett volna szabad ilyen kellemetlen helyzetbe hoznod.

Mielőtt Will bármit is válaszolhatott volna, megszólította a klinika vezetője, megköszönve neki a nagyvonalú adományt. Gwen mosolyogva állt mellette.

Amikor a férfi ismét eltűnt. Will megragadta a könyökét.

– Gyere, táncoljunk!

– Tessék?

– Ne aggódj! Csupán zavartalanul szeretnék veled beszélgetni, ezt pedig, úgy tűnik, csak tánc közben lehet megoldani.

Gwen bizonytalanul követte a zsúfolt táncparkett felé, ahol Will finoman a derekára tette a kezét.

Közelsége felkorbácsolta Gwen érzékeit. Elegáns szmokingjában, amely még jobban hangsúlyozta széles vállát és keskeny csípőjét, ellenállhatatlanabb volt, mint valaha. Gwen minden egyes lélegzetvételnél magába szívhatta meleg, ismerős illatát. Miközben kezét a vállára tette, óriási erőfeszítésébe telt, hogy meg ne simogassa Will napbarnított nyakát.

A férfi láthatólag észre sem vette az érzéseit. Ügyet sem vetve Gwenre, zavartalanul folytatta a beszélgetést:

– Szóval, Evie ötlete volt az egész?

– Igen, természetesen! Máskülönben miért lennék itt?

Will ügyesen mozgott a zene ütemére.

– Evie-t még megértem. Mindvégig makacsul kiállt melletted.

– Nem kell engem megvédeni! Nem tettem semmi rosszat!

Will meg sem hallotta, amit mondott.

– Az, hogy idecsalt téged, csak újabb próbálkozás annak érdekében, hogy kibékítsen bennünket.

– Csak nem gondolod komolyan, hogy…

– Köszönöm, Gwen, de inkább tudni sem szeretném, ezúttal mi jár a fejedben.

– Na, ebből elég – állt meg Gwen a tánc közben.

– Ha nem szeretnéd, hogy mindenki minket figyeljen, azt javaslom, inkább táncoljunk tovább.

Gwen szinte forrt a méregtől, végül mégis megmozdította a lábát. Ahogy vége a számnak, észrevétlenül eltűnik innen.

– Ezek szerint az nem is igaz, hogy a későbbi felkérések reményében vállaltad el a megbízásomat?

– Ezt nevezik üzleti lépésnek, Will. Minden vállalkozó újabb megbízásokban reménykedik, ezt te is jól tudod.

Will vállat vont.

– A személyügyi osztályon utánajártam a dolognak. Több ajánlatod is ott hever náluk.

– Nincs abban semmi szégyellnivaló, hogy próbáltam munkát szerezni a cégednél!

– Aztán végül személyesen nálam próbálkoztál.

– Nem! Az én megbízatásom arról szólt, hogy Evie-t oktassam. Ennek pedig eleget is tettem. Te voltál az, aki felkínálta nekem a lehetőséget, hogy a cég új projektjében részt vegyek!

– És ezzel el is érted, amit szerettél volna.

– Ez igaz. Évek óta erre a lehetőségre vártam. – Gwen látta, ahogy a férfi arca elsötétül. Will, én a HarCorpnál próbálkoztam, ennek semmi köze hozzád!

– Igen. Velem csak lefeküdtél, hogy megkapd a kívánt állást!

Gwen nagy levegőt vett. Nem sok hiányzott hozzá, hogy pofon vágja a férfit.

– Igazságtalan vagy! – sziszegte dühösen a fülébe, miközben a forgásnál széles mosolyra húzta a száját. – Nem te vagy az egyetlen, aki különválasztja a munkát a szórakozástól.

– Nem válaszoltál arra, amit kérdeztem. Csak azért vállaltad el a megbízást Evie oktatására, hogy ezzel megvethesd a lábad a cégnél?

– Nem, egyáltalán nem. Én… – Eszébe jutott az első beszélgetése Will-lel, amelyet a férfi irodájában folytattak. Eleinte valóban felvetődött benne ez a lehetőség is. Később azonban igenis megkedvelte Evie-t…

Will kérdőn tekintett rá.

– És az, hogy velem lefeküdtél? Az is a terved részét képezte?

– Talán még emlékszel rá, hogy mondtam is neked, nem tartom túl jó ötletnek, hogy együtt járjunk.

– Mindenesetre bevált a dolog. Nem is csoda, hiszen van már gyakorlatod az ilyesmiben.

Gwennek még a lélegzete is elállt. Csak nem Davidre céloz? Honnan tud erről?

– Hajszál híján sikerült a terved. Ha nem lettél volna olyan elbizakodott, talán célt is érhettél volna.

Gwen megtorpant, és úgy állt a táncparkett közepén, mint akinek földbe gyökerezett a lába. Érzékelte a körülötte állók kérdő pillantását, de már az sem érdekelte. Még az ő jólneveltségének is voltak korlátai. Minden ésszerű magyarázat megsemmisült azzal az igazságtalan váddal szemben, hogy ő csupán pénzéhes nőcske, aki férfiakat hálóz be, hogy feljebb jusson a ranglétrán.

Gwen megszokta, hogy a férfi mindig szeretettel és mosollyal az arcán beszélt hozzá. Hideg, távolságtartó tekintete most a szívébe markolt. Ordítani tudott volna a fájdalomtól, ahogy a férfi gúnyosan elhúzta a száját.

– Ügyes voltál, de annyira azért mégsem – vetette oda foghegyről, majd sarkon fordulva faképnél hagyta a lányt.

Gwen mozdulni sem bírt. Akkor tért csak magához, mikor a tömegen keresztül meglátta Evie falfehér, rémült arckifejezését. Annak ellenére, hogy néhányan úgy tettek, mintha semmit sem vettek volna észre a jelenetből, Gwen biztos volt benne, hogy mindenki jól látta Will dühödt kivonulását a parkettről. Nem kellett jósnőnek lennie ahhoz, hogy kitalálja, mi következik majd ezek után. Bárki, aki testközelből látta az eseményeket, még azon melegében tovább fogja adni. A mellette álló, piros koktélruhát viselő hölgy máris a szomszédjával sugdolózott.

Gwen égő arccal, de büszke testtartással sétált el a színhelyről. A zenekar jó érzékkel váltott egy vidám kis szvingre, miközben a lány a hullámzó tömegen keresztül a kijárat felé indult. Útközben beleütközött Tishbe.

– Úgy látszik, mégiscsak sikerült valami érdekessel szolgálniuk a holnapi példányhoz – sziszegte rosszindulatúan a riporternő.

Ez volt az utolsó csepp a pohárban. Gwennek nem volt ereje a válaszhoz. Tish egy életre tönkreteheti a jó hírét ennek a kellemetlen kis közjátéknak a nyilvánosságra hozatalával. Gwen kiszaladt a teremből, és gyorsan leintett egy taxit. A hazafelé vezető út alatt mereven bámult kifelé az ablakon, csak hogy ne kelljen beszélgetnie a sofőrrel.

Hiba volt beleegyeznie, hogy elkísérje Evie-t a bálra. Lehet, hogy Willnek mégis igaza volt, és a húga csupán megjátszotta a kétségbeesést, hogy ismét összehozza őket.

Sosem tanulok a hibáimból, gondolta. A katasztrófa hatása minden bizonnyal hamarosan érezhető lesz. Tish nyilván egész Dallast telekürtöli majd a ma este történtekkel, kiegyenlítve ezzel a számláját.

Az első pletykákat még elfelejtették ugyan az emberek, most azonban már számolnia kell azzal, hogy feketelistára kerül a neve.

Közel állt a síráshoz. Remélhetőleg maradt még fagylalt a hűtőben.

6. FEJEZET

Evie továbbra sem állt szóba Will-lel, akinek így lassan olyan érzése támadt, mintha megint egyedül lakna. Húga a bálon még megelégedett azzal, hogy jeges pillantásokat lövellt felé, a hazafelé vezető úton azonban tüntető szótlanságba burkolózott. Egészen pontosan még csak felé se nézett. Ahogy hazaértek, beviharzott a szobájába, hogy a hétvége hátralevő részét – az étkezések kivételével – ott töltse. Mrs. Gray szabadnapos volt, így aztán Will egyedül ténfergett a lakásban.

Nehezen bírta.

Napközben nyitott ajtónál dolgozott, arra az esetre, ha Evie esetleg mégis szeretne kibékülni vele. Igaz, hogy így végre volt ideje a papírmunkára, amely az elmúlt két hétben jelentősen felhalmozódott, de sok örömét nem lelte benne. Már csak azért sem, mert leginkább azzal a tárgyalással kellett foglalkoznia, amely Gwenre emlékeztette.

Amikor megpillantotta a bálon, percekig szóhoz sem tudott jutni. Megszokta, hogy farmerben vagy a lába vonalát finoman kirajzoló, hosszú nyári ruhában látja. Csinos kosztümjeihez is hozzá volt szokva, melyeket leginkább munka közben viselt. Feltűzött hajjal, flitterekkel díszített, dekoltált koktélruhában azonban, amelyben egyszerre volt elegáns és ellenállhatatlanul csábító, még sosem látta. És a látvány egyszerűen lehengerlő volt.

Megpróbált a tárgyalás előkészítésére koncentrálni. Azt el kellett ismernie, hogy Gwen jóval több volt egy csinos kis pofinál. Remek munkát végzett, javaslatai magas szintű szaktudásról tanúskodtak. Kiváló munkájához képest még így is szerénynek tűnt a fizetsége. Will sajnálta, hogy nem figyelt fel rá hamarabb. Már korábbi tárgyalásain is nagy hasznát vehette volna a segítségének…

„Én a HarCorpnál próbálkoztam, ennek semmi köze hozzád.” Gwen szavai egyszerűen nem mentek ki a fejéből. Ahogy most jobban utánagondolt, rájött, hogy a nőnek végül is igaza volt.

És talán Evie makacs hallgatását is megérdemelte. Péntek este megbocsáthatatlanul viselkedett Gwennel. Hagyta, hogy elragadják az indulatai. Gwen megbántotta, ő pedig vissza akarta fizetni neki. Hiszen kihasználta! Legalábbis így érezte. Már napok óta azon gondolkozott, nem ítélkezett-e elhamarkodottan.

Gwen váratlan felbukkanása a bálon azonban újra felébresztette a haragját. Hirtelen megint azt a nőt látta benne, aki csak a nevét szerette volna felhasználni saját önös céljai érdekében.

Aztán újra maga előtt látta Gwen döbbent arcát, amikor otthagyta a táncparkett közepén. Bármit tett is, abból az arckifejezésből kiderült, hogy nem a karrierje építése miatt feküdt le vele. A szemében felvillanó fájdalmat nem lehetett megjátszani.

De ha csakugyan ártatlan volt, miért nem védekezett? Miért hallgatott? Miért nem jelentkezett? Ő pedig beismerésnek vette a hallgatását.

Most, hogy sikerült kicsit megnyugodnia, rájött, hogy nem ismerhette ennyire félre a lányt. Az elhamarkodott reakció nyilván a sértettségéből fakadt.

Ez viszont azt jelentette, hogy hatalmas hibát követett el! Elűzte maga mellől az egyetlen nőt, aki valaha is igazán érdekelte.

– Remélem, most elégedett vagy magaddal, Will! – támadta le Evie a férfit hétfő reggel a konyhában. Péntek óta ez volt az első alkalom, hogy egyáltalán szólt hozzá. A konyhapulton ült egy csésze kukoricapehellyel és a Dallas Lifestyle legfrissebb példányával a kezében.

Mennyire téved a húga! Egyáltalán nem volt elégedett. De Evie legalább már szóba áll vele. Még ha mérges is rá. Will kávét töltött magának.

– Jó reggelt neked is! Örülök, hogy ismét beszélő viszonyban vagyunk.

– Felejtsd el! Megyek teniszezni – mondta Evie, majd lecsapta az újságot elé. – Tessék! Olvasd csak el! Büszke lehetsz magadra! – Azzal már be is vágta maga mögött az ajtót.

Miközben a kávéját kortyolgatta, Will átfutotta az újságot. Néhány semmitmondó szalagcím után figyelmes lett egy cikkre.

Nem szívesen mondom ki, hogy én előre szóltam, de történetesen ez az igazság! Újabb adalék Gwen Sawyer és William Harrison viszonyához! Az elejétől fogva úgy véltem, hogy a fent említett személyeket több köti össze egyszerű üzleti kapcsolatnál. Nos, a történtek új fényt vetnek az eddigiekre.

Eleinte csupán arról lehetett hallani, hogy Gwen sietve kiköltözött a Harrison-házból, és hogy kettejük korábbi viszonya kissé meglazult: A tény, hogy azóta nemigen láthattuk őket együtt, csak megerősíteni látszott a feltevést. Will Harrisont azonban igencsak megrázta, amikor a múlt heti jótékonysági bálon megpillantotta Miss Sawyert a húga kísérőjeként. Kettejük vitája azonban, amely az ott jelen lévő mintegy háromszáz vendég – többek között szerény személyem – szeme láttára a táncparketten ért véget, egyértelmű bizonyítéka annak, hogy szerelmi viszonyban álltak. Az nem ismeretes, min vitatkoztak össze, de az, hogy Will szó nélkül faképnél hagyta Gwent, ékes bizonyítéka annak, hogy Miss Sawyer szolgáltatásai – bármilyen természetűek legyenek is – többé nem kívánatosak a Harrisonok számára. Könnyen lehet, hogy ezzel Miss Sawyer az utolsó esélyét is eljátszotta…

Will kényszerítette magát, hogy tovább olvasson. Tish Cotter-Hulme háborút indított. Őt megkímélte, Gwent azonban kegyetlenül a sárba tiporta. Ha a korábbi pletykák ártottak Gwen jó hírének, ez a cikk egyenesen a bukását jelentette.

A férfi tekintete az utolsó bekezdésre siklott.

Eljött az ideje annak is, hogy a dallasi elit végre megismerhesse a nyilvánosság elől eddig olyannyira rejtegetett Evangeline Harrisont is, aki méltón képviselte családját a bálon. Evie, ahogy a családtagok és barátok nevezik, nyári szellőre emlékeztető frissességével üdítő jelenség volt az est folyamán. Világoskék selyemruhájában…

Nem mintha Will valaha is kételkedett volna Evie sikerében. A húga azonban egyetlen szóval sem említette a szerepléséről írt dicsérő sorokat.

Munkába menet, a reggeli dugóban araszolva, Willnek volt ideje arra, hogy még egyszer átgondoljon mindent. Korábbi lelkiismeret-furdalásából mostanra keserű bizonyosság lett. Tévesen ítélte meg Gwent, ráadásul nagy nyilvánosság előtt ellehetetlenítette.

Meg tudta volna ölni Cotter-Hulme-ot! Nem számít, igazak-e, vagy sem a találgatásai, egyszerűen igazságtalan volt a nyilvánosság elé tárni őket. A cikkből ráadásul az is kiderült, hogy támadása egyértelműen Gwen személye ellen irányult.

Jogilag tekintve azonban nem lehetett semmit sem tenni. A pletykák ellen nemigen lehet védekezni, terjesztésük pedig nem számít bűncselekménynek. Ha beperelnék az újságot, az csak rontana a helyzeten. Cége PR-részlege és jogászai viszont elég nyomást gyakorolhatnak az újságra, hogy a jövőben megakadályozzák Tish rágalomhadjáratait.

Elégedettséggel töltötte el a gondolat, hogy az embereit Tish nyakára szabadíthatja. Ezzel egyidőben egy másik elhatározás is érlelődött benne, amellyel azonban egyelőre nehezére esett megbarátkoznia.

– Egyszerűen ne vedd fel a telefont, Gwennie!

Akkor talán majd te sem fogsz állandóan hívogatni? – tette fel a kérdést magában Gwen, de inkább nem szólt egy szót sem. Sarah csak jót akart. A halántékában lüktető fájdalomról sem ő tehet.

– Nem lehet, az egyenlő lenne a bűnösségem beismerésével. Legalább egy félig-meddig hihető álláspontot ki kell alakítanom, ha meg akarom menteni a jó híremet – mondta, miközben újabb e-mailje érkezett a laptopjára. Felsóhajtott.

Ez a reggel maga volt a pokol. Ha valamennyire sikerül meggyőznie a világot arról, hogy Tish csupán félreértelmezte és indokolatlanul felnagyította az eseményeket, még megúszhatja súlyosabb következmények nélkül. Szerencséjére néhány ügyfele már a saját bőrén is megtapasztalhatta Tish tevékenységének kártékony hatását, ami Gwen felé fordította szimpátiájukat.

Nyomott hangulatához azonban nagyobb részben járult hozzá fájó szíve. Az idegeire ment ez a huzavona, de ami igazán bántotta, az Will viselkedése volt.

– Megbirkózol mindezzel, Gwennie?

– Igen, megleszek!

– Aggódom miattad! – Sarah közel állhatott a síráshoz.

– Tudom, és nagyon kedves tőled. De igazából nem történt túl sok változás a múlt hét óta.

– Hívd fel Willt! Magyarázd el neki a dolgot!

Gwen felsóhajtott.

– Én is gondoltam már erre, de nem tudom megtenni. Már csak dühös vagyok rá. Elhamarkodottan ítélkezett, megrágalmazott, nevetségessé tett a nyilvánosság előtt, mégis úgy fest, mintha én lennék a gonosz. Még ha megérdemelne is egy magyarázatot, képtelen lennék most beszélni vele.

– El akarsz futni a férfi elől, akire egész eddigi életedben vártál?

Gwen a megfelelő szavakat keresgélte, miközben Letitia dorombolva simult a lábához.

– Amikor annak idején David otthagyott a pácban, még ha pusztán önös érdekből is, de megvolt rá az oka. Naivitásommal én pedig csak megkönnyítettem a dolgát. Will viselkedésére azonban nincs semmi mentség. Egyszerűen nem bízik bennem. A leghalványabb gyanú elég volt neki ahhoz, hogy a legrosszabbat feltételezze rólam, és lehetetlen helyzetbe hozzon. – Gwen úgy érezte, hogy miközben ő szabad utat engedett az érzéseinek, Will könyörtelenül elbánt vele. A fájdalmas felismerésbe újra és újra belesajdult a szíve. Hangja suttogássá halkult: – Nem ő az a férfi, akire vártam.

– Attól tartok, akadt egy kis probléma, Mr. Harrison.

Ahogy a férfi felemelte a tekintetét a papírokról, Nancy gondterhelt arcát látta meg az ajtóban.

– Nehogy azt mondja nekem, hogy a tárgyalással vagy a japánokkal van valami!

A küldöttség már útban volt Dallas felé. Minden elő volt készítve a pénteki találkozóra.

– Sajnálom, de igen.

– Miről van szó?

– Amikor felvette Miss Sawyert, azt hittem, nem lesz szüksége más szakértőre. Amióta pedig ő elment, egy tolmácsot leszámítva, sajnos senkit nem sikerült találnom a helyére.

Ha Nancy úgy gondolta volna, hogy az ügy nem égető fontosságú, nyilván nem zavarja ezzel. De ahogy Will ismerte a titkárnőjét, minden bizonnyal erre a helyzetre is volt ötlete.

– Mit javasol? – kérdezte tőle.

– Az lenne a legokosabb, ha szólnánk Miss Sawyernek. Ismeri a helyzetet, és rendelkezik a szükséges szakértelemmel. Amennyiben, nos… személyes viszonyuk lehetővé teszi az együttműködést, én ezt tartanám a legjobb megoldásnak.

– Értem. – Kézenfekvő lett volna Gwen segítségét kérni. A kérdés csupán az volt, hajlandó lenne-e a nő újra neki dolgozni.

– Még beszélnem kell a catering szervizzel. Szóljon, ha sikerült döntenie!

Azzal Nancy ismét eltűnt, Will pedig elgondolkozva dobolt az íróasztalán. Ha ismét felkéri Gwent a közős munkára, annak egyéb előnyei is lehetnek. Evie is kibékülne vele végre. Tish rosszindulatú pletykáinak is elejét tudnák venni. Ha ugyanis ismét alkalmazná Gwent, az emberek könnyebben átsiklanának a bálon történteken.

Mindenekelőtt azonban újra lehetőséget teremtene arra, hogy beszéljenek egymással. Meglehet, a magánéletében jelenleg káosz uralkodott, üzleti ügyeit azonban minden esetben sikerült megoldania. Ehhez most csak fegyverszünetet kell kötnie. Olyan javaslatot tehetne a lánynak, amellyel mindketten jól járnának.

Nagy körültekintéssel levelet fogalmazott Gwennek.

Innen kezdve rajta áll, hogyan tovább. Will mindenesetre optimista volt.

Gwen!

A japánokkal tervezett tárgyalásra az eredeti tervek szerint, pénteken egykor kerül sor. A szerződés értelmében és az előkészítés során végzett munkád alapján azt gondolom, szívesen részt vennél a tárgyalás lebonyolításában is. Ez a HarCorp számára is igen örvendetes lenne. Nagyvonalú gesztusként értékelném a részedről, ha személyes nézeteltéréseink ellenére tanácsadóként velem együtt képviselni tudnád a céget a tárgyaláson.

Gwen türelmetlenül dobolt mutatóujjával Sarah antik étkezőasztalán, miközben a nővére Will e-mailjének kinyomtatott példányát tanulmányozta. Ennyit a kellemes vacsoráról! Gwen azonban mindenképp tudni szerette volna Sarah véleményét a dologról.

– Nos, mit szólsz?

Sarah tanácstalanul forgatta a levelet.

– Ez minden? – kérdezte. – Semmi magyarázat?

– Semmi – szólt Gwen kedvetlenül piszkálgatva a tányérján lévő sült krumplit. Nem volt étvágya.

– Szerinted ki akar veled békülni? – nyújtotta vissza a papírt a nővére.

– Fogalmam sincs – felelt Gwen ujjával századszorra is végigfutva a sorokon, mintha titkos üzenetet fejtene. – Itt a szerződésben foglaltakra céloz, holott a múlt héten mindez még teljesen hidegen hagyta. Fogalmam sincs, mi a célja ezzel a levéllel…

– Hát nehéz ezt így kitalálni. Talán fel kellene valakinek hívnia a figyelmét arra, hogy az ember nyíltan is kifejezheti az érzéseit. Hogy döntesz?

– Nem tudom. Természetesen aláírtam a szerződést, de még nem kaptam meg a fizetségem. Legrosszabb esetben elvesztem az összeget. Azon túl, hogy nem kapok tőle ajánlólevelet, Will nem sokat árthat nekem – nevetett fel keserűen.

Sarah mindentudó mosollyal nézett rá.

– De szívesen igent mondanál, ugye? Persze pusztán szakmai szempontok alapján.

– Azt hiszem, igen – vonta meg a vállát Gwen. – Jó érzés lenne végigkísérni a projektet. Elismerést szerezhetnék vele, és bebizonyíthatnám, hogy bármilyen körülmények között képes vagyok tisztességes munkát végezni. Nem utolsósorban pedig most végre a munkám gyümölcsét is learathatnám. A HarCorppal elért siker minden ajtót megnyitna előttem.

– És személyesen hogy állsz a dologhoz?

– Vegyesen. Szeretem Willt, de nem akarok neki újabb lehetőséget adni, hogy megbántson. Jelenleg azt sem tudom elképzelni, hogy egy szobában tartózkodjak vele.

Sarah bólintott.

– Másfelől tisztában vagyok vele, mennyire fontos neki ez a tárgyalás. Nem gyűlölöm eléggé ahhoz, hogy őrüljek az esetleges sikertelenségének. – Gwen felsóhajtott.

– Ha jól értelek, igent mondasz neki. Üzleti szempontból mindenképp remek döntés. A pénztárcádról nem is beszélve. Tedd meg magadért, ne pedig azért, mert szereted!

– Nem, a szerelemnek ehhez semmi köze. A szememre vetette, hogy csak kihasználtam. Most ő próbálkozik ugyanezzel. Csupán kölcsönös érdekegyezésről van szó, semmi többről.

– És ha ő nem csak üzleti szempontból gondolja így?

Gwen ismét vállat vont.

– Egyelőre nem akarok ezen gondolkozni.

– Okos kislány – veregette meg Sarah kedvesen a kezét.

– Kölcsönvehetem a laptopodat?

Sarah kérdőn vonta fel a szemöldökét.

– Vacsora közben, kedves Miss Sawyer?

– Ugyan már, testvérek vagyunk! – nevetett Gwen.

Evie nem tudott hosszú ideig haragot tartani a bátyjával, aki igencsak örült, hogy a húga újra szóba áll vele. Napok óta ez volt az első alkalom, amikor nem úgy vacsoráztak egymás társaságában, mint két sült hal. Ez az apró változás, illetve Gwen válaszlevele, melyben elfogadta az ajánlatát, sokat javított Will hangulatán.

– Hétfőn lesz a beiratkozás az iskoládban.

– Jól hangzik – felelt Evie. – Akkor jövő héten megveszem az iskolai egyenruhát.

– Hétfőn az iskola támogatóinak krémje is jelen lesz a beiratkozásnál – folytatta Will csevegő hangnemben. – Azaz Mrs. Wellford is.

Evie bólintott, majd hirtelen megdermedt. Szeme kikerekedett az ijedtségtől.

– A kutyás nő?

– Igen, ő. Azt hiszem, elnézést kell majd kérned tőle.

Evie megdöbbent.

– De hiszen az baleset volt, Will! Azért nem haragudhat rám! Hogy én hogy utálom azt a kis dögöt!

– Ezzel nem vagy egyedül – nevetett Will. – Csak nem szerettem volna, ha meglepetésként ér a jelenléte.

– Gwen azt mondta, nem illendő valakit a korábbi botlásaira emlékeztetni. Szóval meglehetősen illetlen dolog lenne Mrs. Wellford részéről, ha felhozná a témát. Ennek ellenére elnézést fogok kérni tőle. Az sosem árthat Gwen szerint.

Will azt mérlegelte magában, megemlítse-e neki, hogy Gwen is részt vesz a holnapi tárgyaláson. Szeretett volna örömet okozni a húgának, de hiú reményeket sem akart kelleni benne. Végül döntött.

– Nos, csak hogy tudd… Gwen holnap asszisztálni fog nekem a japánokkal folytatott tárgyaláson.

Evie távolságtartó viselkedése egy csapásra odalett, füléig ért a szája örömében.

– Tényleg? Kibékültetek? Elnézést kértél tőle? Mit…

– Ne olyan hevesen! Csupán üzleti együttműködésről van szó. Gwen a szerződésében foglaltaknak tesz eleget.

Evie arca egyből ismét elsötétült.

– Ugyan, Will, nem lehetsz ilyen ostoba!

– Evangeline, ha még egyszer ostobának nevezel, töpörödött öregasszony leszel, mire legközelebb belülről láthatod a divatházak próbafülkéit!

Evie elhallgatott. Ez bevált! – örvendezett Will. Jó lesz, ha ezt a szólamot megjegyzi magának.

– Sajnálom. Úgy értettem, nagyon örülök, hogy újra együtt dolgozol Gwen-nel. Ismerem őt, és tudom, hogy remek munkát végez majd. De… – Evie letette az evőeszközt, és olyan tekintettel nézett a szemébe, amely a koránál jóval nagyobb érettségről tanúskodott – téged is jól ismerlek, Will. Ha továbbra is így fogsz viselkedni vele, egyszer és mindenkorra elűzöd magad mellől.

– Tudom, mennyire hiányzik neked. Csakhogy itt most nem rólad van szó, Evie.

– Tisztában vagyok vele. De Gwen szeret téged, és ez az utolsó esélyed, hogy bebizonyítsd neki, te is így érzel iránta. Vagy talán nem kölcsönös az érzés?

Ijesztő volt, milyen jól átlátta a húga a helyzetet. Habár szívesebben kerülte volna a kínos témát, Will érezte, hogy ez a beszélgetés alapvetően megváltoztatja majd Evie-vel való kapcsolatát.

– De, én is szeretem. És már azt is beláttam, hogy elhamarkodottan ítélkeztem felette. Egyedül az szolgál mentségemre, hogy téged akartalak megvédeni. Rengeteg ember van, aki csupán az egyéni érdekeit tartja szem előtt.

Evie jóindulatú mosollyal jutalmazta a vallomását.

– Tudom, de Gwen nem ilyen.

Will visszamosolygott rá.

– Reméljük.

– Ez azt jelenti, hogy elnézést kérsz tőle?

– Igen. – Amennyiben Gwen alkalmat ad rá, a tárgyalás után sort kerít erre is.

– És megkéred, hogy költözzön vissza hozzánk?

– Lassan a testtel!

– De Will…

– Majd meglátjuk.

Péntek reggel Gwen különösen nagy gonddal válogatott a ruhásszekrényében. Végül egy térdhosszúságú, sötétkék szoknyát, halványszürke selyemblúzt, elegáns magas sarkút és ízléses, visszafogott ékszert választott. A szokott módon tűzte fel a haját, de a szigorú konty valahogy túl komoran hatott a konzervatív öltözékkel.

Hiszen ezen a tárgyaláson most Will is jelen lesz. A férfi pedig azt szerette, ha kiengedve hordta a hajat. A japánok viszont azt minden bizonnyal illetlenségnek tartották volna. Így aztán Gwen végül egy laza konty mellett döntött.

Gyors pillantást vetett az órájára, majd a hóna alá vette laptopját. A tárgyalás előtt még egyszer végigveszi Nancyvel a legfontosabb pontokat, majd rövid megbeszélést tart Will-lel és a vezetőség többi tagjával.

Mélyet lélegzett, és gyors pillantást vetett a tükörbe. Amikor legutóbb járt a HartCorpnál. szörnyen izgatott volt, mert tudta, hogy a Will Harrisonnal tervezett találkozása gyökeres változást hoz majd az életébe.

Igaza lett. Csakhogy ebbe kis híján bele is betegedett.

Ma sem erezte magát máshogy, mint annak idején. Most azonban már azzal is tisztában volt, mi vár rá.

De már senki sem törheti össze a szívét!

– Hol az ördögben van Gwen? – szaladgált fel s alá az irodájában Will, újra és újra az órájára pillantva. Húsz perccel a tárgyalás megkezdése előtt Gwennek még nyoma sem volt.

Nancy sietett be hozzá a kabátjával.

– Miss Sawyer épp rövid eligazítást tart a konferenciateremben. Siessen, különben el fog késni!

Will végigsimított a nyakkendőjén, majd így szólt:

– Nos, akkor ideje indulni.

A HarCorp ülésterme az épület felső szintjen, a sarokban kapott helyet. Az üvegajtón keresztül Will meglátta az alkalmazottait, amint iskolás gyerekek módjára libasorban ülve hallgatják Gwen fejtegetését. Amikor Nancy kinyitotta az ajtót, meghallotta a hangját is.

– Kérem, ne feledjék, hogy a tárgyalás során kerülni kell a széles mozdulatokat. A japán üzletemberek nem fogják önöket a keresztnevükön szólítani, erre ne is kérjék őket! Kerüljék a bizalmaskodó stílust, rendben?

A teremben ülök bólintottak. Will nem is várt mást. Gwennek már a puszta kisugárzásával sikerült elérnie, hogy mindenki a legjobb oldalát mutassa neki. Amikor többen is Will felé fordultak üdvözlésképp, Gwen is ránézett.

Szeme apró villanása Will eszébe juttatta, hogy a mai ülés nem csak üzleti szempontból lehet sikeres. Az egész csupán a másodperc töredékéig tartott, és Gwen ajka máris udvarias mosolyt formált.

– Jó napot, Mr. Harrison! Épp az utolsó részleteket vesszük át.

Hűvös üdvözlése megzavarta Willt, de hát nem is számíthatott egyébre. Csókkal mégsem fogadhatta a lány.

Biccentett a fejével.

– Miss Sawyer.

Gwen az asztalfőn üresen álló székre mutatott.

– Itt foglaljon helyet, Mr. Harrison! Mr. Hiramine és Mr. Takesi önnel szemben ülnek majd.

Ezek után Gwen gyorsan átvette az ülésrendet, majd elrendezte az italokat és a poharakat az asztalon. Will érezte belső feszültséget, bár a lány kívülről próbált nyugodtnak hatni.

A férfit Gwen látványa fájdalmasan emlékeztette arra, mennyire magányosak voltak nélküle az éjszakái. Semmit sem szeretett volna jobban, mint karon fogni és azonnal bevinni az irodájába, hogy mielőbb elnézést kérhessen tőle, és bebizonyíthassa, mennyire hiányzott neki.

Előbb azonban túl kell esniük a tárgyaláson. Miközben azt figyelte, hogyan tanítja Gwen a megfelelő japán üdvözlési formát a pénzügyi igazgatónak, újra bebizonyosodott, hogy jól választott. Gwen még ebben a kissé öreglányos öltözékben is elegáns és magabiztos volt.

Will megkönnyebbült. Gwennel az oldalán egyértelműen sikeres lesz a mai nap. A lány mindent kézben tartott. Ez pedig megfizethetetlen volt.

Hirtelen eszébe villant, mit mondott korábban neki: „Csak kihasználtál minket!” A szó szoros értelmében most ő ugyanezt tette.

Ekkor érte a felismerés: az, hogy valakinek a képességeit saját hasznára fordítja az ember, még korántsem jelenti azt, hogy ki is használja az illetőt. Hirtelen megértette, mire gondolt korábban Gwen. „Én a HarCorpnál próbálkoztam, ennek semmi köze hozzád!” – mondta. Vagyis csupán a neki felajánlott lehetőséget használta ki, nem pedig őt magát. Ha pedig ez bűn, akkor ő is éppoly hibás, mint a lány.

Ahogy ezt megértette, arra is ráébredt, hogy halálosan beleszeretett Gwenbe.

Legszívesebben azonnal megosztotta volna vele frissen felfedezett érzéseit. Gwen azonban ekkor tapsolt egyet, majd így szólt:

– Uraim, kezdhetjük! Megjöttek.

Három év munkája volt a tét. Mégsem akadt semmi a világon ebben a pillanatban, ami kevésbé érdekelte volna Willt.

Jól alakult a tárgyalás, gondolta Gwen. Senki sem követett el olyan hibát, amellyel megsértette volna a japánokat, még a cég vezető menedzserei is lemondtak az egyébként megszokott, kissé agresszív, amerikai stílusú tárgyalási módszereikről. Mr. Takesi. Mr. Hiramine asszisztense vállalta a tolmács szerepét, így Gwennek egyedül a tárgyalás zavartalan lebonyolítására kellett koncentrálnia. Elégedett lehetett.

Mégis teljesen belefáradt az izgalmakba. Azóta, hogy Will megjelent a teremben, egyfolytában kínzó vágy gyötörte. A férfi minden egyes pillantása tovább fokozta nyugtalanságát.

Egymás mellett ültek, ami igencsak megnehezítette, hogy mindenre figyelni tudjon. Hol Will illata, hol pedig puszta látványa vonta el a figyelmét.

Mindannyiszor, amikor csak könyökük vagy térdük véletlenül összeért, Gwen elgyengült. Csupán büszkesége és szakmai ambíciója segítette át ezeken a kényes helyzeteken.

Végül befejeződött a tárgyalás. A résztvevők egymás után hagyták el a termet. Az utolsó után Will becsukta az ajtót. Gwen hosszú órák óta most először engedhetett meg magának egy mély, megkönnyebbült sóhajt. Ekkor eszébe jutott egy mulasztása.

– Will, el kellett volna kísérned őket a lifthez!

– Túl fogják élni – felelt hanyagul a tárgyalóasztalnak dőlve Will. – Mit gondolsz? Hogy ment?

– Remekül.

– Úgy láttam, nem voltak lenyűgözve az ajánlatomtól.

– Ez természetes. A japánok ritkán nyilvánítják ki az érzéseiket, ami azonban korántsem jelenti azt, hogy ne érdeklődnének. Szerintem elfogadják az ajánlatodat – mosolygott kissé kényszeredetten a lány.

Will bólintott, majd mélyen a szemébe nézett, amitől Gwen egyszeriben megborzongott.

– Köszönöm, hogy segítettél! Nélküled feleilyen jól sem sikerült volna. Nagyon értékelem, amit tettél!

– Nincs mit – felelt Gwen tartózkodóan.

– Íme, a munkád jutalma. – Will egy csekket tolt felé az asztalon.

– Köszönöm, de postán is feladhattad volna. Azt hiszem… – kezdte mondani a lány, miközben tekintete a csekken szereplő összegre esett. Jóval magasabb volt, mint amelyben korábban megállapodtak. Kérdőn nézett a férfira.

– Nagyszerű munkát végeztél, Gwen. Nem is beszélve az előzményekről…

Korábbi dühe ismét felizzott Gwenben.

– Minden alkalmazottamat illő módon megfizetem a jól végzett munkáért – tette hozzá Will. – Tekintsd ezt egyszeri bónusznak!

Gwen alig hitt a fülének, amikor alkalmazottnak nevezte. Mérgesen felelt:

– Nem tartok igényt erre az egyszeri bónuszra, ahogy az előbb fogalmaztál. – Azzal kéjes örömmel széttépte a csekket. – Megszégyenítettél a nyilvánosság előtt, és megbántottad az érzéseimet, most pedig egy csekkel szeretnéd mindezt jóvátenni? – kérdezte hevesen. – Azt hiszed, pénzzel minden probléma orvosolható? Ideje lenne végre felnőnöd, Will!

– Nem állt szándékomban…

– De igen! Ahogy Evie-t, úgy most engem is megpróbálsz megvásárolni! – Gwen most már kiabált, de nem érdekelte. Jólesett végre kimondani, ami a lelkét nyomta. Dühösen szedte össze a holmiját, és gyömöszölte őket a táskájába. – Nem holmi cafka vagyok, akinek fizetned kell a szolgáltatásaiért. Ha pedig azt hiszed, ezzel elhallgattathatod a rossz lelkiismereted, nagyot tévedsz! Én csak a szerződésemben foglaltaknak tettem eleget. Most pedig, hogy már nem dolgozom többé neked, elmondhatom, mennyire ostoba alak vagy – nézett végig hűvösen a férfin. – Megtarthatod a pénzed!

Megszólalt a konferenciaterem telefonja. A lány meglepetésére Will meg sem rezzent.

– Nem az együttlétért fizetek – mondta a férfi halvány mosoly kíséretében. – Olyan sok pénzem még nekem sincs.

Most mit akar ezzel? És vajon mi a fene lehet ilyen vicces? – fortyogott Gwen.

– Abban talán igazad van, hogy a lelkiismeretemnek jót tenne, ha elfogadnád a csekket – lépett el az asztaltól Will, és elindult Gwen felé –, hiszen komoly szerződésektől estél el miattam. Ezt szerettem volna kiegyenlíteni.

Ismét megszólalt a telefon. A piros gomb belső hívást jelzett. Minden bizonnyal Nancy keresi, de Will ezúttal sem reagált.

– Nem akartalak megbántani.

Most már közvetlenül előtte állt. Így aztán Gwen még a szüntelen telefoncsengést is elfelejtette. A legkülönfélébb érzések és gondolatok kavarogtak benne.

Will még mindig mosolygott, amikor folytatta:

– Egyébként eddig még egyszer sem hallottalak kiabálni. Nem is illik egy illemtanárhoz.

– Will, nem illemtanári minőségemben sértettél meg.

– Tudom. És őszintén sajnálom – lépett még közelebb hozzá Will.

Ekkor megszólalt a mobilja. Will meg sem moccant.

– Gwen?

A telefonok szüntelen csengése és a férfi testének izgató közelsége miatt Gwen elveszítette a türelmét.

– Nem akarod felvenni? – kérdezte.

– Várhalnak. Ez most fontosabb.

– Tessék? – Mióta lett ilyen fontos számára egy beszélgetés?

Will felemelte a kezét, és megsimogatta a lány arcát. Gyengéd érintése és váratlan vallomása teljesen összezavarta Gwent.

– Hiányoztál – szólt rekedt hangon a férfi. – Szeretnék új esélyt kapni tőled, hogy mindent újrakezdhessünk.

Gwen szíve összeszorult.

– Alapvetően más ember lettem, amióta ismerlek – folytatta Will. – Azt kívánom, bárcsak te is belém tudnál szeretni!

Gwen sértettségének utolsó darabjai is szertefoszlottak, és ő boldogan felelte:

– De hiszen szeretlek!

Will szeme felcsillant.

– Valóban?

Gwen arca ragyogott.

– Valóban.

Will ekkor magához húzta és megcsókolta. A lány érzései, melyeket eddig szándékosan elnyomott, utat törtek maguknak. Odaadón simult a férfi karjába.

Csókjuk egyre szenvedélyesebb és forróbb lett, meg sem hallották a kopogtatást az ajtón…

– Mr. Harrison!

Gwen összerezzent, pillantása Nancy bűnbánó arcára esett, aki immár a szélesre tárt ajtóban állt. Mögötte legnagyobb rémületére Mr. Hiramine és kísérete állt.

Ez nem lehet igaz! Gwen döbbenten állt. Mindannyian jól láthatták, ahogy az előbb Will karjában olvadozott…

Will még csak zavarba se jött, Gwen égő arca viszont kettejük számára is elegendő lett volna.

– Mi újság, Nancy?

Gwen szeretett volna ellépni Will mellől, de a férfi szorosan tartotta. Úgyhogy kezét tördelve ugyan, de maradt, ahol volt.

– Uram, nem vette fel a telefont! – felelt Nancy szabadkozva a kínos szituáció miatt.

– Dolgom volt.

– Azt látom, de Mr. Takesi mindenképp beszélni kívánt önnel.

Gwen ekkor határozottan a tolmács felé fordult.

– Elnézésüket kérem, amiért akaratlanul is tanúi lettek a kínos jelenetnek. Mr. Harrison és én…

– Nem kell elnézést kérnie, Miss Sawyer – fordított mosolygó szemmel a fiatal Mr. Takesi. – Mr. Hiraminének feltűnt, hogy lehet még valami tisztáznivalójuk egymással. Ő kéri elnézésüket, ha megzavartuk az önök… békülését.

Ekkor Mr. Hiramine gyorsan elhadart néhány japán mondatot, majd visszahúzódott kísérete többi tagja közé.

– Mr. Hiramine azt mondja, hogy szeretne a jövőben megállapodást kötni a HarCorppal, de most semmi esetre sem tartaná fel tovább önöket. Hamarosan jelentkezni fog – fordított az asszisztens, majd rövid meghajlás után máris elfordult, és a kísérettel együtt a lift felé indult.

Nancy egy néma „sajnálom”-mal az ajkán csukta be az ajtót mögöttük.

Gwen lerogyott az egyik székre. Majdnem tönkretették azt, amiért olyan keményen megdolgoztak.

– Ez nagyon kínos volt.

Will vállat vont. A szék elé térdelt, ahol Gwen ült, s kezét a lány ölébe tette.

– Túl sokat foglalkozol azzal, mit gondolnak rólad mások.

– Tisztában vagy azzal, mi történt velem pontosan Washingtonban?

Will bólintott.

– Igen, de az nem a te hibád volt. És könnyen tisztázhattad volna magad a vádak alól, ha akkor nem hagyod el pánikszerűen a várost.

Ezt már Sarah is ezerszer elmondta neki, most azonban, hogy Will szájából hallotta, végre el is tudta hinni.

– Azért annak örülök, hogy eljöttél onnan – folytatta a férfi.

Gwen kérdőn nézett rá.

– Mégis miért?

Will nevetve válaszolt:

– Mert különben soha nem találkoztunk volna egymással, hogy együtt ünnepelhessük a mai sikerünket!

– Jaj, ne haragudj, még nem is gratuláltam!

– Veled az oldalamon nincs lehetetlen számomra – felelt Will mosolyogva. – Ezért el sem engedlek többé.

– Nem is mennék el. Azért nagy szerencséd, hogy a végén nem rontottunk el mindent! Legalább negyvenhét illemszabályt megsértettünk ezzel a kis jelenettel.

Will felállt, és megfogta a kezét.

– Ne aggódj már ennyit! Engem ebben a pillanatban csupán egyetlen illemszabály érdekel.

– Melyik lenne az?

– Az aranyszabály, mely szerint a személyes kapcsolatok mindig elsőbbséget élveznek – húzta a karjába Will.

Gwen szorosan hozzábújt, amit a férfi forró, sokat ígérő csókkal jutalmazott, miközben hirtelen mozdulattal a tárgyalóasztalra ültette, majd máris a nyakát kezdte gyengéden csókolgatni.

Gwen vonakodva félbeszakította:

– Nem illik munkaidőben a tárgyalóasztalon szerelmeskedni!

Will nem hagyta kizökkenteni magát, így aztán Gwen megadón hajtotta hátra a fejét.

– Nos, néhány illemszabály meglehetősen régimódinak tűnik az én felfogásom szerint – szólalt meg végül kissé rekedtes hangon Will, miközben ajkával Gwen szájához ért. Ezúttal a lány egyetértett vele.

– Tudod mit? Akkor felejtsük el őket! – suttogta halkan a fülébe.